22 5 



Jag haJe ett goJt Morkulbstrek viå gardeis^ 

 Elgen fick alltid följa mig på denna jagt; han fick 

 då åta desto längre tid i skogen och Gossen hjelpte 

 snällt min rapphonshund att taga råti på Morkul- 

 lan, då hon foU illa, medan jag laddade. En af 

 mina vänner säg med beundran, att jag satte mig 

 ofver Elgen , som låg och idislade; jag skor i det- 

 samma en Morkulla, som rapphonshunden apporten 

 rade till mig, utan att det bekom Elgen det minsta. 



En sommardag satt jag vid öppet fönster och 

 spelte bråde med en min granne. Gossen kom hem 

 på gården med Elgen, som slet sig los, då han fick; 

 hora min rost och hoppade in till mig med en för- 

 vånande vighet genom fönstret. Denna kårlek till 

 mig kunde ånnu liknas vid den han kunnat aga 

 for sin mor; men sedan han blifvii i§ år gammal, 

 log han mig for sin hona. Då jag gick framfor 

 honom, hånde flere gånger att, han steg opp på mi- 

 na axlar, hvarfor jag måste undvika honom. 



En dag, under hans första brunst, hånde, att 

 han i skogen fick vader efter Elgar; han skiljde 

 sig som en blixt ifrån Gossen, som kom hem grå- 

 tande med denna underrättelse. Jag gick i skogen, 

 blåste i krutmattet och ropade forgåfve?. Jag trodde 

 jag aldrig skulle få igen honom ; men dagen der- 

 efter kom ett bud ifrån Rånas Bruk, att Elgen var 

 der. Han hade kommit till bönder, som stängde 

 en gårdesgård vid skogen, ungefår 3 fjerdingsvåg 

 i rak linia från stallet, der han v<'iliades. Bonderne 

 hoide och sågo klockan i halsbandet och hade hört 

 omtalas min tama Elg ; han gick intill dem; de 

 iogo honom i halsbandet, ledde in honom i ett li- 

 der och skickade bud till Vångsjoberg. Gossen fdl)- 

 de med budet och red Elgen landsvågea i| mil 

 hem i?€n. 



