2^1 



ingenting dylikt bekom honom; han var lugn och 

 okade högtidligheten med sin artighet att ligga vid 

 kaffebordet och taga sockerskorpor ur sköna händer. 

 Hans fåstmo vaxte och tilltog I fägring. Mot 

 hösten gjorde jag henne ett besök på Dufnås. Hon 

 bodde i ett rymligt, men nästan aldeles mörkt, li- 

 der, och hade framfor sig en hog kålblad, då jag, 

 en van och gamla gumman, som skotte henne, 

 kommo in. Lilla Elgkon sprang i räddhågan högt 

 opp på våggarne; men de trodde snart att jag kun- 

 de trolla, då hon kom till mig och låt mig rifva 

 sig på nosen och bakom öronen. Taiismannen var 

 den grå Surtuten och hennes fina lukt, hon tog al- 

 draförst bröd ur mina händer och jag gaf ytterli- 

 gare mina råd åt den goda fostermodren, med åter- 

 lifvadt hopp for mitt ändamål. 



Mina bref till Frankrike besvarades, att in. 

 genting rörande handeln kunde afgoras före äga- 

 rens hemkomst, 1798» om Våren, kom Herr 

 R . . . hem och jag blef ågare af lilla Elgkon. Ett 

 sårskildt åkedon inrättades på låga hjul med en h5g ♦ 

 korg, i hvilken hon fördes. En bro, som nedfäll- 

 des från baksidan, gjorde hennes ingång beqvåmligl 

 denna bro tjente sedan till gafvel på korgen af star- 

 ka spolar. I framgafveln var inrättad en krubba, 

 ur hvilken hon kunde åta når hon behagade. Till- 

 räckligt forråd af läckerheter medfördes på sårskildt 

 lass, och färden skedde midt på dagen genom 

 Stockholm, der hon var omgifven af flere hundra- 

 de åskådare. 



Hon anlände till Vängsjoberg, tidigt om mor- 

 gonen, den 24:de Maji årsgammal. Hennes åkdon 

 inkördes i stallet, der Elgen stod och åt; bron 

 nedfälldes och det roade mig att se deras möte. 

 Först bon fick se honom, blef hon mycket rädd ; 

 men hon gjorde första påhelsningen : han stod och 



