234 



och njuta sin frihet att para sig. Men första gån- 

 gen han närmast besökte henne, knäckte han ryg- 

 gen af henne; och då hon ej mera kunde stå, 

 stångade han henne 7 hål i magen. Han var så 

 arg att Gossen icke vågade sig till honom. Jag 

 bådades, och når jag ankom, var hans lynne for- 

 åndradt. Han stod då och slickade henne. Jag 

 skiljde dem åt: hon bars in i lidret, dit han ej 

 insläpptes. Jag sydde igen ett hål, igenom hvil- 

 ket tarmarne ville uttränga, fann for ofrigt intet- 

 dera af dem dödligt; hon hängdes i matta, men 

 ryggen kunde icke spjälas; hon dog af dess brott, 

 efter fruktlöst försökta hjelpmedel. 



For att göra en granne till viljes, ställdes åt 

 Elgen under hans brunst, en stor Ko som ville ta- 

 ga Oxe; men man blef aldeles ofvertygad om 

 omoillgheten af sådan parning, då Elgens penis icke 

 år skapad såsom Oxens. 



Jag hade fördelaktigt kunnat sålja Elgen; men 

 for till min granne General Horn och nämnde 

 min foresats, att till Konungen skänka min Elg, 

 i håndelse Hans Majct täcktes finna något varde i 

 denna gåfva. Jag skref brefvet på Ekebyholm 

 med berättelse om händelsen. Generalen framlem- 

 nade det och Konungen behagade låta svara mig, 

 genom Ofver-Hof Stallmåstaren Baron RÅlamb, i 

 Nådigaste ordasått. Jag blef befalld till Drottning- 

 holm, der jag utsåg ställe for Elggård. Så snart 

 åea-Arréf fårdig, hägnad med plank, reds Elgen 

 till Drottningholm af sin trogne vårdare, som nu 

 var gift man; och det blef Elgens bord att nu för- 

 sörja honom med hustru och barn. Tvenne gån- 

 ger reste jag sedan till Drottningholm: första gån- 

 gen, i sällskap med min Svåger WingÅrd, som 

 förundrade sig derofver, att Elgen, på minst 100 

 famnars afstånd, kånde min rost och gjorde våld 



