254 



då den sistnåmde upphettades, for att se om det 

 upptagna var vatten, gaf den ifrån sig litet hydro- 

 thyonammoniak och ren ammoniak med foga spår 

 af fuktighet. Hår hade således ingen desoxidation 

 af någon jernoxidul ågt rum och forsoket syntes 

 tala for Porret's idée. Saltet hade till en stor 

 del blifvit forvandladt till svafvelhaltigt blåsyradt 

 kali, en liten portion var ånnu odecomponerad och 

 svafvelbundet jern hade bildat sig. 



Jag ville nu försöka att sönderdela det vatten- 

 fria saltet med smalt boraxsyra, for att se om der- 

 vid skulle biJdas något boraxsyradt jern ; men mas- 

 san pöste under sammansmältningen så starkt, att 

 retorthalsen snart deraf täpptes. Den gas som hun- 

 nit utvecklas var cyanogene, något smittad af blå- 

 syra. Vid saltets återupplosning i vatten återstod 

 en brunagtig i saltsyra olöslig massa, som efter 

 förbränning fanns innehålla både jern och borax- 

 syra , hvilken sistnåmda således syntes hafva blif- 

 vit decomponerad. 



Af desse forsok tycktes således jernets icke oxi- 

 derade tillstånd i dessa salter vara bevisadt, och 

 då jag beräknade de analyser jag anfört, slogo de 

 alla ganska nåra in med det forhållande, att en 

 atom jern, 2 atomer af den andra radicalens oxid 

 och 2 atomer cyanogene samt 3 atomer blåsyra 

 skulle deri finnas förenade. 



Det återstod således att genom ett forbrån- 

 ningsforsok bestämma om saken verkligen så för- 

 höll sig. 



Jag brände derfore i ett glasrör, utpå omgifvet af 

 ett bleckror, en blanning af o. 5 gr. fatisceradt kalisalt 

 och 15 gr. ren, nyss forui glödgad kopparoxid, er- 

 hållen af salpetersyrad kopparoxid genom brånning. 

 Blandningen skedde i en porfyrmortel, som var 

 upphettad Mwet -f- loo®. Gaserna upptogos ofver 



