»55 . 



ejvåfgaz, och då en annan portion cyanogen-qvick* 

 silfver i en liten vågd glaskula decomponerades 

 jned svafvelbunden våtgaz, erhoU jag svafvelbun- 

 ået qvicksilfver, hvars vigt förhöll sig till det an- 

 vånda cyanogen-qvicksilfrets precist som vigten af 

 cn atom. cinober förhåller sig till vigten af en atorn 

 cyanogen-qvicksilfver. Denna ofverensståmmelse 

 med Gay-Lussac's uppgifter syntes således visa, 

 att i den analytiska methoden ingen ting var huf- 

 vudsakligen felaktigt. 



Jag valde derfore nu barytsaltet till analysen. 

 Det gaf, oakiadt förut fatisceradt och upphettadt, 

 synbart vatten, ehuru just ej i stor myckenhet. 

 I graram deraf gaf 0,017 gr. vatten, hvilket år just 

 den qvantitet, som felades for att kristall vattnets 

 syre, i stallet for 5^ skulle vara jemt 6 gånger 

 jernoxidulens. Den erhållna kolsyregazens volum 

 var till qvåfgazens å nyo =: 3:2, och hela qvan- 

 tum af erhållen kolsyra vågde 0,405 gr. 



Så långe icke myckenheten af kolsyra, som i 

 basen qvarhålles år med säkerhet bestämd, kan af 

 dessa forsok ingen ting slutas. Om qvåfvet och 

 kolet i dessa salter finnas i samma forhållande som 

 i cyanogene, sä felades | af kolsyran, och basen 

 hade qvarhållit hälften så mycket kolsyra, som i 

 det vanliga carbonatet; om åter det efter brännin- 

 gen qvarvarande saltet vore etcarbonat, så forholle 

 gig kolsyrans volum till qvåfvets som 2^ : i. 



For att finna orsaken till denna obestämdhet 

 I resultatet, blandade jag bssiskt kolsyradt kali med 

 Icopparoxid och glödgade dem tillsamman. Så snart 

 massan blef glödande, begynte kolsyra utvecklas, 

 hvilket ganska långe fortfor. Kopparoxiden har så- 

 Jedeg den egenskapen att i glodgning utjaga kolsy- 

 ran, hvarvid ett dubbeltsalt bildas, i hvilket hälf- 

 ten af baien år lojrenad med kopparojiid och den 



