26o • . 



Jag anser onödigt att anfSra jemforelserna me3 

 de andra båda analyserade salterna. De inträffa 

 tned följande formler: Fe Cy^ + 2 Ba Cy* -f- 12 Aq, 

 och Fe Cy*-f-2CaCy*"4" 24 Aq, hvarvid bor erin- 

 ras att dessa båda salter i fatisceradt tiilstånd qvar- 

 Iiålla en atom vatten, af en orsak, som icke år sa 

 lått att inse. 



Jag anser således for bevisadt att fatiscerade 

 jevnhaltiga blåsyrade salter dro sammansatte af en 

 atom cyanogene-jern och 2 atomer af den andra cya* 

 nogene-metallen. 



Nu blir frågan: Huru skola dessa föreningar 

 anses, då de innehålla vatten? och denna fråga åt 

 svårare att med full visshet besvara , ån man i bör- 

 jan tror. Kali- och blysalterna hålla precist den 

 myckenhet vatten som fordras, for att oxidera ba- 

 serna och att förvandla cyanogene till blåsyra, 

 och kunna således anses såsom blåsyrade dubbel- 

 salter. Men åro beståndsdelarna verkeligen så for- 

 enade, eller år det cyanogene-metaller med kri- 

 stall-vatten? 



Den första fråga som härvid framställer sig, år 

 om i en förening, hvars beståndsdelar kunna betrak- 

 tas såsom förenade på flera sått, det år likgiltigt hu- 

 ru de anses sig emellan forbundna, om skillnaderna 

 endast ligga i vår föreställning och om de kroppar, 

 som vid sonderdelning afskiljas, först genom den 

 sönderdelande kraften bildas ? Det år visst att 

 många omständigheter synas tala till stod for en 

 sådan mening, men om denna åsigt vore rigtig, 

 så borde sådana kroppar, som kunna i en högre 

 temperatur sönderdelas jemt i andra, hvilka , vid 

 luftens vanliga temperatur och pression , hafva en 

 bestämd tension , alltid sönderdelas i öppen luft 

 proportionek mot denna tension och i vacuum al« 

 deles icke aga bestånd. Så t. ex. skulle salpeter- 



