265 



dragande at brunt af sönderdelad blåsyrad aramonialc. 

 Den upphettade gulagtiga massan var nu cyano- 

 genjern, och det vatten som erhållits hade bildats 

 genom förstoring af jernoxidulen och blåsyran. 

 Den blåsyrade ammoniaken innehöll intet vatten, 

 hvilket bevisades deraf att den anskot i ganska 

 skona fyrsidiga taflor och fyrsidiga prismer, alldeles 

 som det salt, som fås af ammoniakgas och vatten- 

 fri blåsyra. 



Det i retortkulan qvarvarande cyanogenjernet 

 upphettades småningom starkare, det blef brunaktigt 

 till fårgen och mörknade mer och mer, under ut- 

 veckling af qvåfgas, hvarunder det slutligen blef 

 alldeles svart. Då det sedan, for att fullt decom- 

 poneras, hastigt nedsattes emellan kolen, så att mas- 

 san kom i glodgning, tog det eld och afbrann med 

 en liflighet, som om syrgas hade inkommit. Der- 

 vid decomponerades en återstående portion af cya- 

 nogenjern med häftighet och gasen medförde ett 

 stycke fram i appareillen en liten del af den for- 

 glimmade massan, som nu mera ej förändrades. 

 Efter afsvalning fanns retorten innehålla ett kol- 

 svart åmne, som vid en lindrig hetta tånde sig och 

 brann som fnosk, utan synlig rok eller märkbar 

 lukt, och som ieranade precist lika mycket jern- 

 oxid, som den koliga massan före antåndningen. 

 vågde. På detta sått erhölls 2^-,2 5 procent af 

 saltets vigt jernoxid. 



I ett annat forsok, der saltet upphettades ofver 

 spiritus-lampa, så långe någon gas ur den återstå- 

 ende massan utvecklades, undveks en så hog tem- 

 peratur att forglitnnings-phenomenet intråffade; ga- 

 serna uppsamlades ofver qvicksilfver och leddes 

 genom vågd och smalt saltsyrad kalk for att upp- 

 taga vattnet. Dervid erhölls 26,3 p. c. af den 

 K. V, A. Randl 18 'S>. St. II. 18 



