275 



Det synes af foregående forsok vara temnjell- 

 cen klart, att cj-anogene med de starkare baserna 

 ingår föreningar, som vid luftens vanliga tempera- 

 tur icke sönderdela vatten och således icke för- 

 vandlas till bläsvrade salter. De svagare baserna 

 deremot, t. ex. ammoniaken, berj Hjorden *) och 

 flera raetalloxider gifva blåsyade salter, hvilka vid 

 en högre temperatur antingen icke förvandlas till 

 cyanurer, eller åtminstone icke blifva det utan att 

 en del af det blåsyrade saltets cvanogene dervid 

 forstores på bekostnad af basernas syre, och kolsy- 

 ra, ammoniak och kolbundna metaller bildas. Af 

 ammoniakens analys synes foIja, att då ena basen 

 år blasyrad, år den andra så med. Då en ny 

 portion basis tillkommer, så att ett basiskt salt bil- 

 das, förvandlas cyanuren, genom vattnets decom- 

 position til» ett blåsyradt salt som upptager den till- 

 komna basen. Sådant syne.=; forhållandet vara med 

 det salt, som fås då qvicksilfver-cyanuren förenas 

 med mera qvicksilfveroxid, och dä jern-cyanuren , 

 eller den blåsyrade jern-oxidulen , på luftens bekost- 

 nad förvandlas till berlinerbärt. 



Då ett af de blåsyrade salrerna eller en af de 

 dubbla cyanurerna sönderdelas af en starkare syra, 

 så får man ett surt salt, som består af en atom 

 jernoxidul förenad med 6 atomer blåsyra, (eller 3 

 gånger så mycket som i åen neutrala föreningen) 

 hvilket man har gjfvit namn af jernhaltig blåsyra. 

 Denna förening har blifvit ansedd såsom en af jern , 

 kol, qvåtve och våte bestående egen syra. Det 



*j Denna jordart Sicr ett i vatten lösligt salt, som intorkar till 

 en geuomskirilig fernissa , vanligen litet blåaktig af en hör- 

 jad sönderdelning-. Jag beredde föreningen genom dige.stion 

 af Cyannre af bly och jern med svaf^velsyrad berylljord. 

 Svafvelsyrad lerjord, behandlad pa samma sidtt, utfalles 

 och välskan är nästan endast vatten om blysaltet är i öf- 

 verskott; men lerjox'd löses af sur blasyrad jernoxidul. 



