sgs 



bläsyrad och kolsyrad ammoniak. Jernet blir vå' 

 qvar i form af qaadricarburetum, men den andn 

 metallen qvarhåller ett ringare antal atomer kol 

 emedan de ofriga blifvit förbrända på vattnets ocl 

 oxidernas bekostnad. 



De adla metallerna förlora cyanogene i glodg 

 ning. Det år troligt att några af dem efteråt kun 

 ua dela kolet med jernet. 



Kolets föreningar med metallerna hafva hit 

 tills varit föga kånda. Man har val funnit att mé 

 taller, som reduceras med kol, alltid upptaga ei 

 portion deraf och få derigenora faråndrade egenska 

 per. Men denna portion år ganska ringa och icke p 

 det sattet ofverensståmmande med de chemiska pro 

 portionerna, som svallets, arsenikens och i de fle 

 jta fall åfven phosphorens föreningar med meta' 

 lerna. Val har man då och då erhållit kolbundn 

 metaller vid destillation af vextsjrade metallsaltei 

 men man har icke räknat derpå att metallernas oc 

 kolets inbördes fråndskap deltaga i beståmmandt 

 af destillations-producternas art och myckenhet, oc 

 att således ur en förening, sammansatt efter bestånr 

 da proportioner, metallerna måste erhållas förenad 

 med kol i Bestämda förhållanden, utan man hs 

 mest ansett dessa koliga återstoder för mekanisk 

 blandningar. Det år likväl otvifvelaktigt att de, 

 de flesta fall, icke kunna eller böra så anses. 



Cyanurernas förstörande i eld, beror helt oc 

 hållet på kolets fråndskap till metallerna, emeda 

 de annars skulle blifva antingen oförstörda, som a] 

 kaliradicalernas cyanurer, eller afge cyanogene od( 

 componeradt, som de adla metallernas. Denna om 

 ståndighet sätter således utom allt tvifvel att ^ 

 derigenom hafva funnit den klass af kolbundna m( 

 taller, som lika med sulphureta, selenieta, phosphc 

 reta Åre, svara emot kolsyrade salt«r. Vi hafv 



