283 



hår funnit bi-, tri- och qvadricarbureta, h vilka sva- 

 ra emot de saker kolsyran kan ge med oxiderna. 

 Tillika hafva vi lårt kanna en klass af dubbel- 

 carbureta, analogue med de dubbla sujphureta, ar- 

 senieta &c. , hvaraf vår jords inre gifvit oss redaa 

 så många exempel, och tillvarelsen af dessa dubbla 

 carbureta beror formodeligen på den grund-affinitet 

 som bestämmer dubbelcyanurernas. 



Det phenomen af en förbränning som slutat 

 dessa föreningars sönderdelning år ett intressant til- 

 lagg till dem vi förut kanna hos vissa antimonsy- 

 rade metallsalter, hos gadoliniten, zirkonjorden , 

 chromoxiden, rhodiumoxiden och jernoxiden. Den 

 isynes bestå deri, att kolet, ehuru redan forenadt 

 med jernet, vid en högre temperatur intrader i en 

 ännu nåramare förening dermed. For dem som än- 

 nu ej lemnat uppmärksamhet åt detta phenomen , 

 skall jag anföra följande exempel , såsom lättast att 

 i:ep«tera och upplysande om hvad härvid föregår. 

 Man fäller svafvelsyrad eller saltsyrad jernoxid med 

 ammoniak, som tillsattes i ett litet åfverskott, så 

 att fällningen intet basikt salt innehåller, hvaref- 

 ter den tvättas och torrkas. Den upphettas derefter i 

 en platinadegel ofver spritlampa till begynnande glodg- 

 ning, till dess att det vatten och den ammoniak deti 

 oftast qvarhåller blifvit förjagade; då okas hettan 

 hastigt till glådgning; man ser då jernoxidstycke- 

 na komma i liten rorel?e, svälla ut, fatta eld och 

 genomfaras af ett eldphenomen från ena sidan till 

 den andra. Oxiden hvarken vinner eller förlorat 

 i vigt, och om nägon vigtsforändring dervid upp- 

 kommer, så år det forminskning, derigenom att 

 hettan blef for hastigt okad innan hydratet var på 

 alla puncter sonderdeladt. Efter detta phenomen åt 

 jernoxiden svårlSsligare i syror ån förut; men om 

 lian upplyses genom digestion med cöncentrerad 



