385 



Vum hos alla cyanurer och" blåsyrade salter som 

 jag med svafvelsyran försökt, ehuru allas för- 

 ening med syran ej ar betydligt upploslig i ett 

 ofverskott af liqvid syra. Deras allmänna forhål- 

 lande till svafvelsyra år att de förena sig med sy- 

 ran under en mer eller mindre stark utveckling 

 af vårme, och förändra dervid utseende, de fär- 

 gade förlora sin fårg och alla svalla ut till ea 

 hälft klisterartad massa; de lösliga upptagas af ea 

 större portion svafvelsyra och gifva merendels kla- 

 ra ofårgade lösningar. En ringa tillsats af vatten 

 utfaller en förening af svafvelsyra med den upp- 

 lösta kroppen , en större tillsats sönderdelar dem , 

 svafvelsyran förenas med den ena basen och jern- 

 haltig blåsyra bildas, eller i några fall utfålles en 

 cyanure eller ett blåsyradt salt odeconiponeradt. 



Lemnas den sura upplösningen i ett öppet 

 karl att draga till sig luftens fugtigher, så afskiljes 

 föreningen med svafvelsyra efter band och kan då 

 stundom fås kristalliserad. Upphettas blanningen 

 af concentrerad svafvelsyra med dessa cyanurer, så 

 syrsatta sig kolet och metallerna på vattnets och 

 syrans bekostnad, en häftig fråsning uppkommer 

 och en blanning af svafvelsjrlighetsgaz, kolsyre- 

 gaz och qvåfgaz utvecklas. Våtskan innehåller 

 efteråt ganska m^^eket svafvelsyrad ammoniak. Till 

 denna sönderdelning fordras en betydligt högre 

 temperatur ån kokande vattens. 



Thomson uppger att vid detta tillfålle skulle 

 bildas en ny, förut okånd gazart, sammansatt af 

 kol, våte ceh syre, hvilkas proportioner han noga 

 fceståmdt; han har tillika uppgifvit gazens eg. 

 vigt, och huru mycket dess elementer samman- 

 «lraga sin volum vid deras förening. Jag har repe- 

 terat Thomson s försök efter hans föreskrift; af 

 den gaz jag fick absorberades 0.348 d. af brun 



