390 



hålles i (3et sura blasyrade Jernet. Min fSrsta Idée 

 var att cyauurerna utgöra en klass af kroppar, 

 hvilka lika som oxider (jag menar dermed både 

 baser och syror) kunna sig emellan förenas, och 

 att under vissa omständigheter de kunna tjena säsooi 

 baser åt syror. Vi hafva också flera serier af dub- 

 belcyanurer ån jernets: kopparen, silfret och gul- 

 det gifva ock dubbla cyanurer eller dubbla blå- 

 syrade saltet och det syntes mig sannolikt att 

 hvad man kallat svafvelhaltiga blåsyrade salter kun- 

 de vara svafvel-^yanurens föreningar med andra 

 cyanurer, och att den så kallade svafvelhaltiga 

 blåsyran vore en dubbelcyanure af svafvel och 

 våte, gissningar dem jag ånnu ej hunnit profva. 

 Genom en sådan åsigt blefve låran om cyanurerna 

 och deras föreningar med svafvelsyra enklare och 

 interessentare ; men å en annan sida måste man 

 medgifva , att erfarenheten ånnu alldeles icke sy- 

 nes bekräfta alt så verkligen förhåller sig. For- 

 hållandet vid beilinerblåtts upplösning i svafvel- 

 syra och föreningens sonderdelning med vatten, 

 ehuru den icke, af skål dem jag anfört, bevisar 

 någon ting afgorande emot den anförda idéen, år for 

 den likvål icke gynnande. A en annan sida kunna 

 val hvarken frt blåsyra eller cyanogene upplö- 

 sas af svafvelsyra utan att sönderdelas, men kri- 

 stalliserad sur blåsyrad jernoxidul upplöses deraf, 

 utan att sönderdelas och utan att lukt af blåsyra 

 blir märkbar, och om denna upplösning sedan ut- 

 spådes med vatten eller lemnas i öppen luft så fål- 

 les ett hvitt åmne, som, då mera vatten tillkom- 

 mer, upplöses. Upptages detta hvita åmne på en 

 tegelsten , och sedan löses i vatten , så ger det 

 svafvelsyra och sur blåsyrad jernoxidul. Det år 

 klart att en tillsats till denna kropp af hvilk-^n 

 annan oxiderad basis som helst i vederbörligt for- 



