förorening har pulvret vanligen en dragning åt 

 grönt. Den smälter vid omkring + 170°C. och 

 stelnar derefter stråligt krystalliniskt. Vid stark 

 rödglödgning afdestillerar den till det mesta oför- 

 ändrad, men en liten del synes sönderdelas full- 

 komligt i öfverensstämmelse med de af Vogel *) 

 för chloruren uppgifna förhållanden, i det nem- 

 ligen spår af tennbromid, före bromuren, öfvergår 

 och i retorten, efter operationens afslutande, be- 

 tinnes etl eldfast återstod, som i form af en svart- 

 aktig, anthracitglänsande, blåsig hinna bekläder 

 kärlets botten och, jemte tennoxid, och möjligen 

 närvarande främmande föroreningar, äfven tyckes 

 innehålla metalliskt tenn, ty ämnet löses, ehuru 

 endast till en del och med svårighet, i varm 

 chlorvätesyra under svag vätgasutveckiing, och den 

 sålunda erhållna lösningen ger, med vätesvafla, 

 reaktion på tennoxid ul. Det vill sålunda synas, 

 som om genom den starka hettan, en del af före- 

 ningen, genom förlust af hela sin bromhalt, re- 

 ducerats till metall. 



Upphettad i beröring med luft, utvecklar 

 bromuren, såsom redan Löwig uppgifver, tenn- 

 bromid med lemning af oxid. 



Bromuren löses klart endast i en högst ringa 

 mängd vatten. Af en större mängd sönderdelas 

 den, liksom chloruren, i surt och basiskt salt, 

 hvilket sednare fälles i form af ett hvitt, floc- 

 kigt pulver 5 deremot löses den lätt i vatten, som 

 håller fri svra. 



Concentrerad salpetersyra löser bromureu 

 utan märkbar sönderdelning och frigör först vid 

 upphettning bromgas; rykande deremot med häf- 

 tighet, redan vid vanlig temperatur. Chlorväte- 



*] Schw. Journ. 21; 66. 



