11 



erhållen, högst voluminös, vid torkningen redu- 

 cerade sig till en obetydlighet. 



Dubbelsalter bildas af tennbromuren med vida 

 mindre begärlighet, än af motsvarande ehlorföre- 

 niug, ty då denna uppgifves, med alla alkaliernas 

 och de alkaliska jordarternas metallers chlorurer, 

 ganska lätt ge bestämda och väl krystalliserande 

 föreningar, lyckades det mig, oaktadt (lera gånger 

 upprepade försök, endast att framställa ett jem- 

 förelsevis ringa antal analoga bromsalter. Kalium- 

 och amonium-föreningarne bildas ganska lätt; men 

 i de flesta andra fall, utkristalliserar, ur den blan- 

 dade lösningen, h vardera saltet för sig. 



Fialiumlennbromur erhålles ur en blandad lös- 

 ning af de begge bromurerna, eller, om den vid 

 behandling af tenn med bromvätesyra erhållna, 

 starkt sura lösningen af tennbromur, jemnt mättas 

 med kali. Ur varm conceutrerad lösning, utkri- 

 stalliserar saltet, vid afsvalning, nära fullstän- 

 digt och vätskan nästan stelnar till en magnia 

 af färglösa, sidenglänsande, ända till tumslånga, 

 fina kristallnålar. I luften synes föreningen vara 

 temligen beständig; af en större mängd vatten 

 sönderdelas den, liksom den enkla tennbromuren, 

 men löses lätt vid närvaro af en om ock högst 

 ringa mängd syra. Äfven alkohol ger klar lös- 

 ning, men som vid afdunstning sällan lem. nar 

 vackra kristaller. Upphettad t i slutet rör, afger 

 saltet vatten, samt smälter slutligen oförändrad!: 

 till en klar, gulaktig vätska, som vid afsvalning 

 stelnar till en otydligt kristallinisk, hvit massa, 

 nästan alldeles liknande den rena bromuren. 

 Glödgadt i luften, utvecklar saltet tennbromid 

 och tennoxidhaltigt brouikalium återstår. 



Analys: 1) 1,190 grm dubbelsalt, torkadt öfver 

 svafvelsyra, löstes i vatten, som gjorts surt af svafvel- 



