19 



slutligen vid stark hetta allt flyktigt blifvit utdrif- 

 vet, bildade ett hvitgrått pulver, som befanns 

 vara nästan ren tennoxid. 



Af ofvananförda synes, att vid upphettning, 

 under nämnde omständigheter, af en blandning 

 af Hg&r och SnBr, i det förutsatt riktiga för- 

 hållandet af: 1 och 1 aeqviv., endast en mindre del 

 erhålles i form af den antagna n}^a föreningen, i 

 följd af de sönderdelningsprodukter, som sam- 

 tidigt bildas. Utvecklingen af tennbromid, synes 

 enklast förutsätta en del qvicksilfvers reduction ur 

 bromuren till metall, men då sublimatet visade sig 

 högst obetydligt smittadt deraf, enär det hade 

 en nästan fullkomligt ren färg, och endast här 

 och der lät urskilja några, knappt märkbara, tyd- 

 ligen af qvicksilfver härrörande gråa punkter, 

 syntes bromidens uppkomst ej ensamt deraf kunna 

 förklaras, utan nödgades jag anse bromiden huf- 

 vudsakligen härröra från den ej tillräckligt ute- 

 stängda luftens inverkan på tennbromuren, hvaraf 

 sålunda en del gått förlorad. Återstodens egen- 

 skap af tennoxid och den ganska betydliga mängd 

 HgBr, som jemte dubbelföreningen sublimerade, 

 gjorde ock detta antagande sannolikt. 



Att, med anledning deraf, mera hindra luf- 

 tens tillträde, än som med användande af ett 

 sublimationskärl med löst påliggande lock kunde 

 låta sig göra, begagnade jag, vid upprepade för- 

 sök, ett i form af en retort böjdt, rymligt glas- 

 rör, med fin öppning, samt, vid upphettningen för 

 närmare bestämmande af den till sublimeringen 

 erforderliga temperaturen, i stället för öppen lamp- 

 låga, ett sandbad, der hettan, med tillhjelp af en 

 thermometer, kunde hållas fullkomligt likformig. 

 Vid ett dylikt försök, då temperaturen hölls 

 konstant vid + 250°, visade sig, öfverhufvud taget, 



