stämma mättningspunkten, då af de försök, jag 

 anställde, tycktes följa, att eu ej ringa mängd 

 ammoniak, utöfver livad som är kemiskt bundet 

 af tennbromiden, kunde mekaniskt qvarhållas af 

 densamma, men i öppen luft, och särdeles vid 

 uppvärmning, så vidt den var i öfverskott, af- 

 skiljas. För bestämmande af den qvantitativa 

 sammansättningen sökte jag sålunda att få före- 

 ningen öfvermättad med ammoniak, samt derefter 

 reducerad till konstant vigt, då sedermera, äfven 

 utan särskild analys, kunde med någorlunda san- 

 nolikhet slutas till det relativa förhållandet mel- 

 lan beståudsdelarne. 



2,350 grm tennbromid utsattes, under nära 6 

 timmars tid, för en nästan oafbruten ström af 

 ammoniak, men då, efter denna långvariga in- 

 verkan, bromidens vigttillökning redan antydde 

 en ammoniakhait, som vida ofversteg den för den 

 analoga chlorföreningen uppgifna, och ämnet dess- 

 utom, redan vid vanlig temperatur, luktade yt- 

 terst starkt af ammoniak, ansåg jag mig kunna 

 afsluta operationen. Vid uppvärmning till + 100° 

 minskades vigten, bestämd så vidt sig göra lät, 

 med afseende på ofvan uppgifna svårigheter, från 

 2,95 grm, till hvilken punkt den under inverkan 

 stigit, efterhand till 2,73, der den blef konstant. 

 I följd deraf hade af den ursprungligen absor- 

 berade ammoniaken i föreningen qvarhållits 0,38 

 grm, eller, i procent af det hela, 13,09 grm, motsva- 

 rande ungefär 2 aeqviv. Ak på en aeqv. tennbromid. 



Sannolikheten af den sålunda supponerade 

 sammansättningen bekräftades äfven af ämnets 

 förhållande vid behandling med vatten. Det sön- 

 derdelades nemligen fullständigt deraf, äfven vid 

 vanlig temperatur, i tennoxid och bromammo- 

 nium, och lösningen, som ej innehåller spår af 



