38 



het, än på mängden af gas, som på en g&ng ut- 

 vecklas, och isynnerhet på den större eller mindre 

 tillgången på luft. Ammoniak tyckes nemligen 

 i ingen mån mer, än någon annan vätska, föran- 

 leda gasen att tända sig. Kastas en del af ämnet 

 hastigt i en öppen skål, eller ett urglas med vat- 

 ten, frigöres PH 3 under stark uppblossning, hvar- 

 emot ingen antändning sker i ett kärl med trång 

 öppning. 



Emedlertid blir endast en del af fosforvätet 

 på detta sätt fritt, ty liksom för chloridföre- 

 ningen uppgifves, bildas, vid behandling med 

 vatten, samtidigt en fällning af rent, gult fosfor- 

 tenn. Då den starkt sura lösningen, jemte osön- 

 derdelad tennbromid, innehåller bromur, enär 

 vätesvatla ger brun fällning, förklaras dess upp- 

 komst ganska lätt, såsom föranledd af det på 

 bekostnad af en del tennbromid, samtidigt med 

 bromur, bildade bromvätet*). 



Att analysen af ämnet, i följd af det ofvan 

 anförda, skulle ha stora svårigheter, kunde redan 

 på förhand antagas, och det så mycket mera, 

 som här icke kunde, såsom vid ammoniakföre- 

 ni ugen, på något sätt bestämmas, huruvida den 

 substans, som skulle undersökas, var jemnt mät- 

 tad. Den af Rose vid analys af chlorföreningeii 

 använda method, eller sönderdelning med vatten, 

 befanns i detta fall alldeles oanvändbar, enär 

 det ytterst fint fördelade fosfortennel, som ännu 

 efter nära 2 dygns förlopp höll sig uppslammadt 

 i vätskan, till den grad fördröjde filtreringen, 

 att efterhand all i lösningen qvarvarande tenn- 

 bromid sönderdelades, och sålunda gjorde bestäm- 

 mandet af fosfortennet omöjligt, utom det att 



*) 3(3SnBr 2 + PH») = SnBr 2 + 7Sn£r + 9HBr + SnP». 



