41 



ilen förste, som med säkerhet haft att göra med 

 iodureo, och på samma gång genom analys be- 

 stämt dess sammansättning. Da vy, Gay-Lussac*), 

 Rammelsberg**) m. fl. framställde deremot före- 

 ningen direkt genom upphettning af en bland- 

 ning af tenn och jod, utan noggrannare under- 

 sökning af den der vid erhållna, lättsmälta massan, 

 och äfven denna har i läroböckerna, såsom Ber- 

 zelii, Gmelins m. fl., uppgifvits såsom iodur, tills 

 slutligen Henry ***) genom direkta försök åda- 

 galade, att den sålunda erhållna föreningen ej är 

 ren iodur, utan en blandning deraf med iodid, 

 som, genom sublimering, med lätthet kan afskil- 

 jas från den icke tlygtiga ioduren, hvarjemte han, 

 såsom väsendtligen karakteriserande den ena och 

 den andra, uppgifver deras förhållande vid be- 

 handling med vatten, i det nemligen ioduren 

 säges vara deri löslig utan sönderdelning, iodiden 

 deremot, vid beröring med vatten, säges genast 

 sönderfalla. Gay-Lussac >J«) undersökte äfven iodi- 

 deus inverkan på tenn vid upphettning med 

 vatten, men då den bildade föreningen genast 

 sönderföll under afskiljande af allt tenn, i form 

 af tennoxid, ansåg han denna method, långt ifrån 

 att för iodtennets framställande vara lämplig, 

 snarare kunna användas för beredningen af iodväte. 

 Hvad angår iodtennets föreningar med andra 

 ämnen, namnes af Rammelsberg »^) tennioduram- 

 moniak, SnI + 2^H 3 . Bouixay framställde en series 

 af iodurens dubbelsalter, och Henry erhöll, vid 

 undersökningen af iodens direkta inverkan på en 



*) Schw. journ. 13: 399. 



**] POGG. Ann. 48: 169. 



***) Jour. f. pr. Ch. 38: 56. 



-J-) Jfr. föres- pag. 



ff) Ibid. 



