43 



det slutligen blef mig klart, att olikheten i re- 

 sultater sannolikt föranled ts deraf, att jag vid 

 sublimeringen af den sammansmälta massan an- 

 vände en temperaturgrad, som låg ganska nära 

 den punkt, hvarvid iodiden kokar, hvarföre dels 

 denna alltför hastigt öfvergick, dels det fint för- 

 delade öfverskjutande tennet sammansmälte, och 

 sålunda föga kunde verka, hvilket torde bli klart 

 af följande försök. 



1,570 grm tenn, i fint förd el ad t tillstånd, 

 blandades med 3,422 grm iod (jemnt en asqviv. 

 af hvardera, således tillräckligt tenn till bild- 

 ning af iodur) och upphettades lindrigt i ett 

 vägdt glasrör. Vid den häftiga och nästan ögon- 

 blickliga reactionen, som inträdde redan mellan 

 + 70 och 8()°, således långt under iodens smält- 

 punkt*), utströmmade, i följd af den starka vär- 

 meutvecklingen, en del iod genom den löst till- 

 slutna öppningen af röret, att döma af minsk- 

 ningen i vigt = 0,oi4 grm iod. Röret böjdes 

 derefter i form af en retort, och den samman- 

 smälta, rödbruna massan upphettades deri star- 

 kare, hvarvid iodiden dels ofvergick, såsom ett 

 destillat i llytande form, som i retorthalsen stel- 

 nade till kristalliniska droppar, dels sublimerade 

 i små röda, glänsande nålar. Då slutligen röret 

 söndersprängdes, befanns såsom återstod en me- 

 tallklump af 0,777 grm tenn och ett knappt märk- 

 bart öfverdrag af en mörkröd kropp, som, be- 

 handlad med svafvelvätevatten, gaf brun fäll- 

 ning och således måste vara iodur, hvilken alltså i 

 ytterst ringa mängd bildats samtidigt med iodi- 

 den. Detsamma bevisas ock genom qvantiteten 

 af det tenn, som undgått inverkan. Antages 



*) Såsom uppgifves af Henry, aDf. st. 



