47 



vare sig kallt eller varmt, sjölies den temligen 

 trögt deraf röna någon inverkan, tills den efter 

 hand förlorar sin röda färg och till större delen 

 öfvergår till en rent gul, fiockig substans, utgö- 

 rande ett basiskt salt, under det att, såsom det 

 synes, endast mindre delen stadnär i lösningen, 

 loduren undergår sålunda här en sönderdelning 

 fullkomligt i öfverensstämmelse med de för tenn- 

 oxidulsalterna, och desamma motsvarande haloid- 

 föreningar, vanliga förhållanden. Vid närvaro af 

 en syra iöses den deremot lätt och utan sönder- 

 delning> liksom äfven i en lösning af Sn-Cl, eller 

 SuBr. 



Vanligen kristalliserar ioduren i tina nålar, 

 men någongång erhöll jag den, t. ex. ur en lös- 

 ning i SnB-r, i mörkt purpurröda, tegeilagda, 

 koncentriska, i midten genomborrade vårtor, hvaraf 

 dock icke kunde dragas någon slutsats rörande 

 k ristall formen. 



Af koncentrerad salpetersyra sönderdelades 

 ioduren, särdeles vid upphettning, under frigö- 

 rande af iod. I chlorvä tesyra löses den deremot 

 klart, och med lätthet, utan sönderdelning, men 

 vid lösningens afdunstning öfvergår den lätt till 

 iodid. 



Då iodurens dubbelsalter äro af Boult.ay's un- 

 dersökning tillräckligt bekanla, ansåg jag det ej 

 löna mödan att vid dem uppehålla mig. Hesnrys 

 förening mellan Sn-Cl och Snl fann jag vida lät- 

 tare, än genom tillsats af iod till SnCl (då vanligen 

 endast tenniodiden ur rnoderluten efter ioduren 

 afsatte sig), kunna erhållas ur en direkt upplös- 

 ning af ioduren i Sn-Cl, då dubbelföreningen, efter 

 tenniodur, utkristalliserade i hårfina, ljusgula nå- 

 lar. Vid ett motsvarande försök med SnBr er- 

 höll jag på samma sätt ur rnoderluten, efter den 



