49 



af iod och lemning af oxid, hvilken efter hand 

 bildas genom fuktighetens inverkan, under sam- 

 tidig utveckling af iod vä te, äfven vid vanlig" tem- 

 peratur, så att preparatet, om det ej sorgfälligt 

 förvaras, deraf småningom bekiädes med ett h\itt 

 ofverdrag. Stelnad efter smältning bildar den 

 en klart röd, nästan genomskinlig massa och ger 

 pomeransgult pulver, hvarigenom den lätt kan 

 skiljas från ioduren. 



Henrys uppgift, att iodiden, vid beröring med 

 vatten, genast sönderdelas, synes tåla någon in- 

 skränkning, ty, så vidt jag kunnat erfara, löses 

 den i allmänhet fullkomligt klart och, särdeles 

 den på våta vägen erhållna, ganska lätt i kallt 

 vatten. Att deremot den kalla, utspädda lös- 

 ningen efter en tid, och vid upphettning gen.ast 

 och fullständigt, sönderdelas, är en egenskap, som 

 den, om ock i vida högre grad, äger gemensamt 

 med motsvarande chlor- och brom föreningar. Äf- 

 ven af alkohol löses den merendels fullständigt, 

 men lösningen blir efterhand brun af iod. och 

 låter förmärka lukten af iodethvl. 



Det bästa lösningsmedlet för iodiden fann 

 jag dock, utan all fråga, i kolsvafla, en iakt- 

 tagelse, som åtminstone kan äga det intresse, att 

 jag först derigenom lyckades bestämma det kri- 

 stallsystem, hvartill iodiden horer. enär den ur 

 lösningen i vatten vanligen afsätter sig såsom en 

 hinna på vätskans yta, stundom som en oredigt 

 flockig massa, knappt till och med i form af 

 tydliga nålar. JNågongång erhöll jag den likväl, 

 isynnerhet ur en lösning af tennchlorur, i form 

 af små hårda, tärninglika kristallkorn, men hvaraf 

 jag dock lika litet, som af den otydliga kristall- 

 bildning, hvilken stundom visade sig vid dess stel- 

 K. V. Åkad. Handl. 1853. * 



