53 



Iodsvafveltenn. Vid ett försök att samman- 

 smälta iod med mussivguld, för att utröna dessa 

 kroppars inverkan på h varandra, erhölls efter den 

 föga häftiga reaktionen en, som det tycktes, full- 

 komligt homogen rödbrun massa, som lätt smälte, 

 och vid afsvalning stelnade kristalliniskt. För att 

 närmare undersöka densammas beskaffenhet lät 

 jag den, i en porslinsdigel med väl slutande lock, 

 underkastas en lindrig uppvärmning, då ett su- 

 blimat afsatte sig, i de ofre delarne deraf, i form 

 af gulröda, genomskinliga möss- eller fjäderlikt 

 grupperade nålar och blad med föga bestämda 

 konturer, och af så lös konsistens, att de i pre- 

 paratröret, hvari ämnet inlades, sammanpackade 

 sig i bollar. Endast i de lägre, varmare delarne 

 af digeln visade de sig mera tydligt utbildade 

 och af fastare sammanhang. Ehuru till färg och 

 öfriga förhållanden ganska mycket liknande iodi- 

 den, röjde dock det sålunda erhållna ämnet, re- 

 dan till yttre utseendet, en tydlig olikhet med 

 denna, emedan iodiden alltid sublimerar i skarpa 

 och bestämda, oftast gallerformigt ordnade nålar, 

 som sakna all benägenhet att sammanbaka sig i 

 klumpar. 



Vid upprepade försök, för föreningens fram- 

 ställande, fann jag bästa förhållandet mellan in- 

 gredienserna vara en del svafveltenn på 2 delar 

 iod. Efter sublimeringens afslutande återstod en 

 mer eller mindre betydlig mängd af en svart- 

 aktig massa, som hufvudsakligen syntes bestå af 

 osönderdeladt svafveltenn, men vid starkare upp- 

 hettning afgaf iod och fritt svafvel, och således 

 tillika tycktes innehålla iodsvafvel i ringa mängd, 

 hvarjemte kunde förmärkas spår af tenniodur. 



Den på detta sätt erhållna röda substansen 

 tål vid lindrig hetta omsublimering utan att 



