54 



märkbart sönderdelas. Den smälter nästan lät- 

 tare, än den enkla iodiden, och stelnar till en 

 mindre klar och genomskinlig massa, än denna, 

 hvarjemte den ger ett mörkare gult pulver. I 

 allmänhet visar den sig emedlertid till yttre 

 egenskaper endast obetydligt afvikande från den 

 rena iodiden. 



Att ämnet innehöll svafvel visade sig för 

 blåsröret ganska lätt, men svårare blef det att 

 afgöra, huruvida detta var chemiskt bundet, eller 

 endast mechaniskt medföljt den sublimerande 

 iodiden. Väl kunde detta sannolikt endast ge- 

 nom analys med full säkerhet afgöras, men emed- 

 lertid anställde jag, innan denna företogs, en 

 förberedande undersökning, i det jag behandlade 

 ämnet med kolsvafia, i tanke att svallet, så vida 

 det blott var en tillfällig blandningsdel, skulle 

 deraf utdragas, men i annat fall motstå lös- 

 ningsmedlets inverkan 5 till min förundran fann 

 jag, att med undantag af några afskiljda flockor 

 (af tennoxid eller sulfid?), alltsammans med största 

 lätthet upplöstes, då, såsom jag först derigenom 

 erfor och i det föregående redan har anfört, tenn- 

 iodid särdeles lätt löses i kolsvafia. På detta 

 sätt kunde således ingen säker upplysning vin- 

 nas*). Lika litet af ämnets förhållande vid be- 

 handling med vatten, hvaraf det sönderdelas i 

 tenniodid, som löses, och svafvel, som jemte spår 

 af tennoxid afskiljes såsom ett gult pulver. Väl 

 kunde man vilja deri snarast se ett bevis, att 

 ämnet vore blott tenniodid med inblandadt svaf- 

 vel; men, då den af Henry och Garot **) be- 



*) Då SnI 2 löses fullkomligt klart i GS 2 , det ifrågavarande 

 ämnet deremot alltid lemnar nämnda flockiga afsats, 

 ådagalägges emedlertid en olikhet, som knappt kan här- 

 leda sig från mechaniskt vidhängande svafvel. 



**) Schw. Journ. 13: 53. 



