64 



eller Polynesiens öar, mellan Ii vilka båda dessa 

 äro belägne, hafva således ej uppblandat eller 

 utplånat de egendomliga drag vi ännu här åter- 

 finna i öarnes Fauna och Flora, och båda qvar- 

 stå derföre, med få och för det hela mindre 

 betydande undantag, i sin första renhet, och 

 visa en ursprunglighet, som få andra hittills 

 kända länder erbjuda. De dessa öar utmärkande 

 geologiska förhållanden, närvaron af ett stort an- 

 tal arkipelagen helt uteslutande tillhöriga växter 

 och djur, samt dessas märkvärdiga utbredning och 

 fördelning ofver de särskilta små Öarne, hafva dock 

 i sednare åren allt mer och mer ådragit sig väl- 

 förtjent uppmärksamhet, ehuru deras från verlds- 

 handelns stråkvägar så afskilda läge, deras yt- 

 terliga ofruktbarhet, deras torra klimat och de- 

 ras ogästvänliga yttre, allt för länge hindrat för- 

 värfvandet af en närmare kännedom om dem. 

 Sålunda är det ej längre sedan än 184-6 som 

 man genom ett särskilt arbete först vunnit när- 

 mare kunskap om dessa öars vegetativa betydelse 

 och förhållanden. 



År 1829 besöktes Galapagerna af Hugh Cu- 

 ming, som derifrån hembragle ett ytterst ringa 

 antal växter. David Douglas och Dr Scouler land- 

 slego under sin färd till Kalifornien på James- 

 ön, och Mr Macrae gjorde sednare ett besök på 

 denna och på Albemarle-ön. Men den, som 

 hittills hemfört det mesta och vigtigaste så väl 

 från växt- som djurriket, Tar den berömde Geo- 

 logen och Zoologen Charles Darwin, h vilken såsom 

 naturforskare medföljde Kapten Fitzroy på Beagles 

 stora jordomsegling, och som härstädes 1835 up- 

 pehöll sig åtskilliga veckor (från d. 15 September 



till 



