69 



florus och Mentzelia aspera jemte Euphorbice finna 

 sparsamma växtplatser. Det är i allmänhet dessa 

 trakter hvilka man hör se, för att tycka sig hafva 

 fått ett begrepp om huru Galapagerna sågo ut, in- 

 nan ännu en planta kunnat fästa sig ofvan den 

 mörka, taggiga, hårda lavagrunden. 



Närmast härintill breder sig ett flackland 

 längs stranden, h vilket liksom bildar öfvergån- 

 gen till den mera frodiga och rika syddelen. 

 Här består grunden ock nästan uteslutande af 

 stora kantiga och skarpa lavablock, med alldeles 

 nakna spetsar,- men i fördjupningarne dem emel- 

 lan, — ofta i sjelfva verket intet annat, än myc- 

 ket tydliga ehuru alldeles icke upphöjda kraterer, 

 hvaraf jag ofta räknat ett dussin på ett afstånd 

 af 20 alnar från hvarandra — hafva några jord- 

 partiklar hunnit afsätta sig, och efter förmult- 

 ningen af de först hitkommande växterna hafva 

 nya kolonister hit anländt, hvilka slutligen bör- 

 jat likasom bilda små samlingar af buskar och 

 örter. Af de förra är det egentligen Lanterna pe- 

 duncularis, Varronia flava, Gossypium Klotzschianum, 

 Clerodendron molle, Scalesia divisa och Waltheria re- 

 ticulata, som sälla sig tillsammans, medan Eutri- 

 ana pilosa, Aristida divulsa, Stipa rostrata, Trichoneu- 

 ra Hookeri och Setaria Antillarum, samt här och 

 der en långdragen Cyperns dissitiflorus, bilda ett 

 slags gräsmatta, der för öfrigt Euphorbia apiculata, 

 Ipomoea Kinbergi, Batatas pentaphylla, Tribulus ad- 

 scendens och Heliophytum parviflorum äfven visa sig, 

 medan Lorentea tenuijolia och Pectidium punctula- 

 tum i sällskap med Euphorbia recurva, Borreria eri- 

 ccefolia och Phaseolus tomentosus upptaga de hår- 

 dare stensluttningarne, Cardiospermum molle in- 

 snärjer de högre buskarne och Cuscuta Sandwichi- 

 ana äfven de lägre Örterna, Mot stranden blifva 



