71 



dig mossa bekläda de skrotliga lavaklipporna, från 

 h vilka de dock tyckas erhålla så Ii len näring. 



Är den nu skildrade delen af ön egentligast 

 egnad att visa Botanisten huru en nybildad, myc- 

 ket egendomlig vegetation bör tänkas, innan den 

 ännu uppblandats med eller undanträngts af in- 

 vandrande och starkare nykomlingar, så är der- 

 emot den, hvartill man längre söder ut anländer, 

 till det yttre angenämare och i allo beqvämare 

 att bevandra. Från den af nakna, svarta och 

 låga lavaklippor bestående stranden, der mellan 

 hafvets oupphörligt dånande hvita bränningar och 

 den gröna kusten litet längre upp ett smalt bälte 

 af korallsand utbreder sig (och hvarest man ibland 

 finner några uppkastade alger), höjer sig Chatham- 

 ön, väl en svensk mil uppåt, troligen till 1000 fots 

 höjd. Hela denna sträcka är på afstånd sedd 

 alldeles lummig mera af stora yfviga buskar, än 

 af höga träd 5 men högre upp tyckas dessa löf- 

 massor tilltaga i täthet. De nästan alltid lågt gå- 

 ende molnen hänga nästan beständigt deruppe 

 ofver skogarne, och nedgjuta öfver dem en fuk- 

 tighet, som lika mycket befordrar vegetationens 

 yppighel, som de här befintliga egna och stora 

 landtsköldpaddornas lefnadsmöjlighet. Att nå dessa 

 högsta regioner var mig under dagens lopp ej för- 

 unnad t, sysselsatt som jag under vandringen dit- 

 upp måste vara att insamla allt det nya och för 

 mig okända, som så rikligen mötte och uppehöll 

 på vägen. Det är således egentligen om de lägre 

 och medlersta trakterna af denna ös bördigare 

 nejd jag af egen erfarenhet kan lemna en teckning. 



Ett stycke uppåt från stranden visa sig ej 

 egentliga träd utgöra den högre vegetationen; 

 den bildas såsom sagdt är mera uteslutande af 

 lummiga bladrika buskar, hvaraf följande ära de 



