108 



sjelfständigt uppstått och ännu gifva prof på en 

 alldeles sjelfvuxen, ursprunglig vegetation, så- 

 dan vi kunna ana den kanske hafva varit vid 

 skapelsens början, eller skola vi tro, att de först 

 hafva hitkommit någorstädes ifrån (och i så fall 

 naturligtvis på samma väg, som vi ännu i dag 

 se de mexikauskt-vestindiska arterna taga, då de 

 draga sig åt vester), och, här rotfästade i en 

 egendomlig jord, här växande upp under för- 

 ändrade egendomliga klimatförhållanden hafva så 

 förändrat sig, att vi ej i dag längre känna igen 

 de ursprungliga dragen, utan nödgas uppfatta dem 

 såsom sjelfständiga arter, produkter af en stunde- 

 ligen sig utvecklande skapelse? Lemna, med ett 

 ord, dessa öar med sina egna vegetativa förhål- 

 landen, något bidrag till att afgöra den frågan, 

 som i nyare tider så mycket sysselsatt naturfor- 

 skarne, om man för växtarterna skall antaga (lera 

 skilda eller gemensamma centra, Ii varifrån de se- 

 dan utspridt sig längre eller kortare, i den ena 

 eller andra rigtningen? 



Man bör i en sådan fråga varsamt öfverlemna 

 sig åt blotta förmodanden, mer eller mindre sanno- 

 lika gissningar, djerfva eller förledande l^potheser; 

 för min del vill jag här hufvudsakligast framställa 

 faktiska förhållanden. Vi återkalla då först i min- 

 net, att ännu i dag visa de flesta af Galapagos- 

 öarne, åtminstone på vissa delar, samma utse- 

 ende de vid början af sin daning genom eldens in- 

 verkan troligen företedde, nakna, skrofliga, svart- 

 nande lavafält, der intet tecken till vegetation 

 finnes, der knappast lefvande varelser (kanske 

 med undantag af stora vämjeliga ödlor, mi- 

 niaturbilder af de från jordens yta längesedan 

 utplånade) kunna existera. Nära derintill sy- 

 nes en och annan fet Opuntia fästa sig på de 



