109 



torra klipporna; den förmultnar; litet mull upp- 

 står, och deri rota sig snart några växtfrön, från 

 Ii vilka en vegetation uppblomstrar ju längre i ti- 

 den desto frodigare, allt efter som den föregångna 

 beredt jordmån, rum och möjlighet för en efter- 

 följande. Men lika litet som korall-öarne i verlds- 

 hafvet äro i stånd att sjelfva dana sin växtlighet, 

 utan man med bestämdhet kan följa spåren h vari 

 den framgår från mer eller mindre aflägsna län- 

 der, lika litet få vi troligen antaga, att de nak- 

 na lavaklipporna på Galapagos-öarne haft för- 

 måga att sjelfva ur sitt inre sköte framalstra de 

 växter, hvilka vi nu se der så småningom upp- 

 träda efter hvarandra. 



Vill man således hafva en föreställning om 

 hvilka växter ännu i dag först uppträda på en 

 jord så danad som dessa öars, så är det till de 

 nästan nakna torra trakterna deraf man skall vän- 

 da sig; ty de högre, af moln befuktade nejderna, 

 kunna vi af många skäl anse såsom de äldsta, 

 der vegetationens inflytande genom århundra- 

 den visat sig verksam, der vi finna flertalet 

 af de växter, hvilka mer och mer aflägsnat sig 

 från den ursprungliga typen samt utgöra för 

 vår uppfattning mera egendomliga arter, och ef- 

 ter hvilkas växtrikedom vi ock kunna bedöma 

 de särskilta öarnes relativa ålder. Vi anmärka 

 då främst saknaden af ormbunkar, hvilka ej fö- 

 rekomma förr än i de högre, skuggrikare, fuk- 

 tigare regionerna, och i alla hänseenden äro att 

 numera anse såsom hysterophyter på en redan 

 förgången växtlighet; vi se dernäst, att de väx- 

 ter, som här framträda, i allmänhet hora till de 

 ofullkomligare (om nemligen vi få anse dem 

 med dubbelt fribladigt blomhylle försedda stå 

 högst i systemet) såsom Graminece, Cyperacece, Eu- 



