Thorax kan anses vidtaga vid fig. 2 Ä"*, 

 der den sammansmälteF med hufvudsköiden. 

 Derifiån sträcker den sig bakåt i form af en 

 uppblåst kägla, ofvantill {fig. 2: K^. B.) i en 

 hvälfning motsvarande hufvudsköldens , nedtill 

 [B. i.) mer rak och något Ijuktig. Spetsen ■•') 

 ligger något litet under längdaxis af hela dju- 

 ret och är helt kort. Framtill afgifver tho- 

 rax på h varje sida en enda stor epimer (/?g. 2 

 ^'), som sträcker sig rakt framåt, är till for- 

 men afrundadt trekantig och vid basen har en 

 lodrätt löpande insänkning — antydning af en 

 sammanväxt sutur. Dess nedre, något rakare 

 rand sluter sig till benen, och den öfre, mer 

 svängda och något utböjda, närmar sig hufvud- 

 sköldens sido-rand, emot hvilken den bildar en 

 smal vik, innerst, der begge förenas, något ut- 

 vidgad. De undre eller sternal-delarne af tho- 

 rax äro ganska svåra att bestämma. De äro 

 mjuka, och som det tyckes utan bestämda af- 

 delningar, så vida man ej för sådana vill anse 

 de stricturer som ses fig. 8, men som icke till 

 antal motsvara benen. 



jéhdomens [fig' 2. C), betäckning är utan 

 Spår till ringar. 



Till consistencen är djurets hela betäckning 

 mycket tunn, elastisk, böjlig, tensibel ^ — i syn- 

 nerhet thorax — färglös och genomskinlig. Den 

 är i högsta grad slät, saknar helt och hållet de 

 rutiga eller randiga impressioner, som ses hos 



*) Naturligtvis kan denna på intet vilkor anses analog 

 med den långa spira hos åtskilliga Daplinier, ehuru 

 den vid flygtigl betraktande synes hafva samma plats. 

 Den förändras också icke efter åldren , och utlryckei' 

 ingenting annat an föreningen af thoraxs tergal- 

 slycken. 



