i:) 



som hos Daphnia ocli Lynceus • ). Förenar sig 

 iiiccl denne ännu Aen tredje ocli nedersta nui- 

 skcln, som går till det bakre oeli ne;lre hörnet, 

 så öppnas ingången emellan labi'um och ster- 

 num Fullkomligt. 



Mandiblerna (fig. 5'c och fig. 7.) äro med 

 öfre smalare ändan articulerade utanpå kroppen 

 straxt under och något bakom rörelse -organer- 

 nas insertion. De sträcka sig derifrån, diver- 

 gerande, nedåt och något framåt till midt för 

 munnen ; här böja de sig hastigt i något spet- 

 sio vinkel mot hvarandra. De äro medelmåt- 

 tigt starka, ofvan spetsade, derefter något litet 

 starkare och sammantryckta. Den inböjda de- 

 len är kortare än den öfre, dock icke så myc- 

 ket som hos Daphnia, smal, och i ändan ut- 

 bredd i tvenne vertikala tuggkanter {'c^), skilda 

 genom en liten vik. Af dessa har den främre 

 tre, den bakre två olikstora tänder. — Mandib- 

 1 ernås rörelser äro ganska fria, så väl framåt 

 och bakåt, som mot hvarandra, men de muskler, 

 genom hvilka detta sker, äro ganska svåra att 

 se. Nedom böjningen har hvarje mandibel en 

 impression ('c^), som måste vara fastet för en 

 rakt inåt gående kort adductor, som jag dock 

 icke kunnat se. Likaledes fäster sig emellan 

 rörelseorganernas muskler ofvan vid skalet å 

 hvarje sida en smal muskel (^fig. 1. Y'^), som 



*) Denna "lobe siispendu", såsom Strauss kallar den 

 (I. c. p. ), tillhör lubrnm lika sä väl som den som 

 hos vårt djur bildas genom musklernas verkan. La- 

 TREiLLES äsi^'t (Piegne animal, Torne 4)? etiligt iivil- 

 kcn blolt den skulle vara det egentliga labrum, 

 tyckes derföre böra vika för Strauss's rikligare, en- 

 ligt iivijkcij liela delta slora parti får denna be- 

 nämning. 



