20 



tad rakt nedåt och utlöper i tvenne spetsar, 

 mellan livilka är en afrundad vik. Dess främre 

 yta är besatt med små fjällika taggar, och hak- 

 till bär det en kort knapp (C), vid hvilken tven- 

 ne böjliga, långa, håriga setae (C^) äro fastade. 

 Af cirkulationsorganerna är endast hjertat 

 [ftg. 1. 2. J.) rätt tydligt. Detta är beläget un- 

 der thorax, nära bakom palpernas muskler, till 

 formen som en liggande äggformig blåsa, med 

 framåt riktad, kort hals, och baktill på hvarje 

 sida med ett snett löpande veck. Dessa veck 

 äro sneda öppningar, h vilkas sidor äro klaffar, 

 så lutande emot hvarandra, att mellan . deras 

 inre sammanstötande ränder bildas en lodrät 

 springa. När derföre hjertat sammandrager sig 

 för att genom den främre smala halsen, hufvud- 

 arteren, utdrifva blodet, stänges springan mel- 

 lan dessa klaffar; utvidgar det sig åter, så in- 

 rusar genom dem den venösa strömmen bak- 

 ifrån. Denna ström synes bäst under thorax, 

 kommer, hufvudsakligen i tvenne grenar, från 

 kroppens delar, och är riktad först bakåt och 

 sedan, i större och mindre bågar, uppåt för att 

 störta sig in genom klaffarne. Är djuret lifligt 

 och vid god helsa, så föras blodkulorna med 

 yttersta snabbhet, men när det blir svagare, 

 såsom genom prässning, ser man dem framdrif- 

 vas ryckvis, dock liktidigt med hjertats slag. 

 Man ser då äfven att deras hastighet är min- 

 dre, när de äro på midten af sin väg, och åter 

 tilltager när de nalkas hjertat. Hufvudarteren 

 måste vara ganska kort och det kärl, som bör 

 gå till organerna i thorax har jag icke med tyd- 

 lighet kunnnat se. • — Den största hastigheten 

 af pulsationerna har jag räknat till i5o — i8o 

 slag i minuten; de voro då fullkomligt isochro- 



