u 



het med Däggdjareii. Till dessa olika meningar 

 få vi lägga ännu en, då vi tro att Sångfoglarna 

 stå högst, — hvarom mera längre fram. 



Dessutom har fogelklassen det egna, att vara 

 mera sluten och skarpare begränsad, än någon an- 

 nan, ty den saknar nästan fullkomligt öfvergångs- 

 former tillde andra klasserna. De enda öfver- 

 gångar, som kunna anföras, äro Strutsen, hvilken 

 visar några likheter med däggdjuren, och Pin- 

 guinen (Aptenodytes), som kan anses hafva likhet 

 med de lägre vertebrerade klasserna ; men båda 

 dessa äro dock rätt tydligen foglar, och närma 

 sig alldeles ej till någon viss form bland de öf~ 

 riga djuren. 



Allt detta är orsak till, att Fogelklassens sy- 

 stematiska indelning måste stå efter de fleste öf- 

 rige djurklassernas, ehuru troligtvis ingen annan 

 blifvit flitigare bearbetad. Mängden af olika sy- 

 stemer och metoder, som under de sednare åren 

 utkommit, och hvartill närvarande arbete är ett 

 ytterligare tillägg, visar också tydligen, att några 

 alhnänt gällande grundsatser väl behöfvas, men 

 saknas. 



Linnés bekanta indelning i 6 ordningar och 

 ett inskränkt antal genera har varit den, som all- 

 männast blifvit följd, ehuru den ej uppgaf några 

 karakterer, hvarigenom just de ordningar, som in- 

 nefattade det största antalet arter, nöjaktigt åtskil- 

 des, och just genom denna brist blef onaturlig, 

 då de till Picas och Passeres hörande slägtfor- 

 merna ständigt förväxlades. Den ganska goda 

 idé, som ursprungligen, ehuru aldrig rätt klart, 

 synes hafva legat till grund för dessa båda ord- 

 ningar, nemligen att Passeres skulle innefatta de 

 hoppande foglarna, och Picce de närslägtade gå- 

 ende och klättrande, blef aldrig rent utförd, och 



