46 



af Oken"*) införda liufvucUndelningeu affoglarna: 

 uti sädana, hvars ungar ej sjelfva kunna gå, utan 

 måste matas ("Aetzbare Vögel:" Linné's Passeres, 

 Picae och Accipitres); och sådana, h vilka, så snart 

 de framkommit ur ägget, kunna gå och söka fö- 

 da (Gallinai, Grallae och Anseres). Någon form- 

 skiUnad emellan dessa båda grupper uppgafs väl 

 icke; men att denna fördelning är naturlig då 

 den ses i stort, måste erkännas af alla, och den 

 framställer sig genast såsom ännu djupare grun- 

 dad, än den förut brukliga i landt- och vatten- 

 foglar. Uti Bonaparte's öfversigt af fogelgenera ^) 

 finnas först dessa båda sectioner utförda i detalj, 

 och försedda med allmänna karakterer, nemligen 

 att de förstnämnde, som mata ungarna, helt och 

 hållet stödja på tummen, och derigenom äro mera 

 skicklige att gripa, samt att bo i träd ; då de öf- 

 rige hafva en upplyftad tumme. 



Bland öfrige ornithologiska metoder, som ut- 

 kommit, äro flera af stort värde för bestämman- 

 det af genera, men då de mindre fästa sig vid 

 allmänna åsigter, som underlätta en öfverblick af 

 hela fogelskaran, höra de ej till vårt ämne ^). 



^) I Naturgeschichte fiir Schulen 1821. 



5) Se Isis 1 832. 



*) De hufvudsakligaste, som, jemtedet de innefatta hela 

 vetenskapens område, utmärka sig för egenhet, äj-o: 

 D'Aubenton's, publicerad af Bonnateree i Ene. Melh. 

 1790 (efter fötterna); — Temminck's i Man. d'ornith. 

 ed. 2.; — Vieillot's, i Analyse &c. 1816, och oför- 

 ändrad i Galerie des Oiseaux 1826. Här måste äf- 

 ven nämnas Vigoks's sammanställning af fogelgenera, 

 utan karakterer, i Zool. Journ. vol. 2 (i825), och 

 Witzsch's metod, hvilken vi tyvärr! endast lärt känna 

 såsom en bisak uti Obs. de Art. carotide avium, 182g. 

 Waglek's indelning af foglarna, uti hans Wat. Syst. 

 der Amphibien i83i, och Lesson's Traite' d'Ornith. 



