49 



fljiireiis utbildning gAr ut på fullkomlighet i ett 

 högre organsystem, så måste de i allmänhet an- 

 ses för att vara foglarna öfverlägsne. Då nu fog- 

 larnas bildning antages såsom riktad åt ett enda 

 håll, så måste äfven de foglar antagas för högst, 

 hos hvilka denna riktning är mest öfvervägande; 

 och att detta gäller om sångfoglarna, synes ej vara 

 tvifvelaktigt. Dessa hafva ej allenast en utmärkt 

 färdighet i begagnandet af vingar och fötter, utan 

 deras rörelser äro af vida mångfaldigare art, än 

 de öfriges. De fleste af dem hoppa jemfota på 

 marken, h vilken rörelse tyckes förutsätta en vida 

 större muskelverksarahet, än spilngandet eller gå- 

 endet, och ej återfinnes uti någon annan fogel- 

 ordning; och, hvad som är af ännu mera vigt, 

 deras muskelverksamhet yttrar sig dessutom ge- 

 nom sångförmågan, som till en lika hög grad är 

 alla de öfriga förnekad. Den är blomman af all 

 rent djurisk rörelseförmåga, och saknas genom 

 hela däggdjursskaran, hvarest endast läten före- 

 komma, som äro uttryck af lidelser. Foglarna 

 deremot sjunga eller q vittra endast då de, för 

 ögonblicket, äro fria från passioner; men vid så- 

 dana tillfällen låta sångfåglarna nästan oupphör- 

 ligt höra sin stämma: denna är hos dem endast 

 uttrycket af ett ständigt behof af muskelverksam- 

 het. Det är samma fenomen, som yttrar sig hos 

 barn, hvilka alltid stoja och låta höra af sig då 

 de äro rätt friåka, utan att något synnerligt med- 

 vetande åtföljer deras verksamhet. En sort sång 

 återfinnes väl äfven hos vakteln, hönstuppen, 

 hafsänderna m. fl.; men dessa kunna ej derföre 

 täfla om företrädet, då deras sång dels är högst 

 underordnad i anseende till tonernas mångfald, 

 dels ej så allmän hos arterna af de Ordines, till 



A', r. Acnd. Hnndl. 7835. 4 



