l32 ' 



hafva antingen vid stenens kl^-fning sjelfva blif- 

 vit klufna, eller ock har deras yta blifvit skadad 

 af luftens inverkan, under den förmodligen lunga 

 tid, sora slenen legat i en gärdsgård, der han 

 förliden sommar fanns. Om man betraktar de 

 impressioner i stenen, ur hvilka benskärfvorna 

 utfallit, så visa de en helt jemnyta, hvilket an- 

 tyder, att benen på denna sidan varit släta, och 

 att de således med utsidan ligga nedåt i stenen. 

 Att åtskilliga flata ben ligga på denna slenskifva, 

 se vi tydligt äfven af fibrernas olika riktningar. 

 Det största af dessa ben är det, som på figu- 

 ren betecknas med a a å ä. Detta är påtagligt 

 ett Oi' ^öf/ve^a/e af ett amphibium, hörande till sam- 

 ma underordning som den Egyptiska Monitorn 

 ocli den Amerikanska Leguanen — således en 

 Ödla. För att öfvertyga sig derom, behöfver man 

 blott jemföra det med de nämde amphihiernas Os 

 parietalCj afbildadt af Cuvier i dess RecJiercJies sur 

 les Ossemens fossiles V. 2. Tab. XVI, y?_g-. ; — 3 

 eller 10 eller 23, litter. 7i. För den, som ej har 

 tillgäng till detla verk, har jag, för jemförelse, der- 

 ur låtit afkopiera cranium af Monitor niloticus. 

 (Tab. V, /^. 7). 



Ifrågavarande Os parieiale är således, likasom 

 hos sistnämda Ödla, ett uddaben, något utvidgadt 

 framtill (der det sträckt sig ut ungefär till j3, fj 

 på begge sidor starkt inskuret för fosscne tempora- 

 les [y y), och baktill utgående i två lunga, ut- 

 spärrade skejiklar (« «), för att möta de ben, hvar- 

 om vi nedanför skola yttra oss. Spår efter en 

 transverseli sutur vid parietalbenets främre brädd 

 kunna vi skönja på originalet, ehuru de ej kunnat 

 uttryckas i teckningen. Äfven se vi tydligt, att 

 detta ben vaiit perfureradt vid ^', men som blott 

 den bakre, afrundade brädden af hålet är hel, 



