i38 



ska exemjDlar hAlla i transverselll genomsnitt nä- 

 ra 4 tum, bvilken således antyder ett djur af" 19 

 fot 6 tum, eller kring 20 fot. Således synes det 

 förut beskrifna liufvudet och ifrågavarande verte- 

 brer hafva tillhört fullväxta djur af en och sam- 

 ma art. — Föl" flera är sedan fanns i det per- 

 pendikulära, af sammangyttrade snäckskal be- 

 stående kalklagret på vestra kusten af Ifö, några 

 grofva benfragmenter, som dock genom förvittring 

 voro obestämbaia. Nu igenkänner jag deri tyd- 

 ligt en ledyta af en vertebra utaf ifrågavarande 

 Plesiosaurus. 



Således har äfven vår Skandinaviska nord en 

 gång ägt i sina haf dessa jättelika amphibier. Äf- 

 ven vid norra gränsen af den forntidens Ocean, 

 i h vilken kritan sedan deponeiades, och till och 

 med i vikarna och skärgårdarna mellan de urål- 

 driga gråbergen hafva dessa hafsmonster lefvat 

 bland djuren till Belemniterna och den ofantliga 

 Stobasi-ammoniten. Hela skapelsen, den utdöda, 

 den lefvande, kan knappast uppvisa en mer vid- 

 underligt sammansatt varelse än en Plesiosaurus 

 varit. Ett litet nedplattadt ödlehufvud, sittande 

 på en hals, som liknar en ofantlig orm, och som 

 fästei" sig vid en kropp af en krokodil med fyra 

 ben, h vilka dock mest liknat H valens fenor; och 

 allt detta sliitande sig med en kort stjert, som 

 eljest ingenstädes träffas hos Saurierna. Sådant 

 är det fornverldens djur, hvaraf jag har fram- 

 lägger några fragmenter, funna i Svensk jord. 



Så väl i England som i Frankrike har man 

 funnit ben af IchtJiyosaurus [\\\s2ixnm2i\\ meåhen 

 af Plesiosaurus. Dessa begge djurslägten, som 

 hufvudsakligen skiljas derigenom, att hos Ichthjo- 



