i47 



ström af koLsyregas utvecklas sA länge distillalion 

 foi tfar, medföiando aiigor, som lukta ättiksyra och 

 som kunna uppfångas i vatten, om gasen deri in- 

 ledes^Tivilket da ])lir ganska surt och innehåller 

 både ättiksyra och vidbränd drufsyra. Det öf- 

 vergående distiliatet blir efterhand mer och mer 

 koncenlreradt och får en dragning i gult, som 

 likväl äfven hos den sista drojjpen icke är mer 

 än svagt gul, om nemligen massan i retorten ic- 

 ke upphettas öfver +220^. Återstoden i retorten 

 blir eiter hand mer och mer svart, och slutligen 

 upphör den att vara seg, kokar utan att pösa och 

 då vid +200° ingenting mer går öfver och den 

 svarta återstoden i retorten är halffly tände, är 

 operation för denna temperatur slut. Man har 

 då i retorten qvai' en massa, som efter afsvalning 

 är hård, lill utseende lik kol. Om hettan nu sträc- 

 kes så långt, att äfven denna begynner sönder- 

 delas, så uppkomma produkter af en annan art, 

 t. ex. brännolja, brännbara gaser, ett mörkt brunt 

 liqvidum m. fl. hvilka, inblandade med de förut 

 öfvergångna, skulle betydligt försvåra de olika 

 kropparnes åtskiljande. 



Det erhållna distillalet innehåller ingen syn- 

 bar brännolja, men det, som sist kommer, grumlas 

 något vid utspädning med vatten. Det har en 

 ättiksyrans liknande lukt, blandad med något vid- 

 brändt, en brännande sur smak, konsistens unge- 

 fär af svafvelsyra och blekt gul färg. Det kan 

 omdistilleras i vattenbad, men detta går något 

 långsamt. Slutligen återstår då en tjock syrup 

 af brun färg, som icke mera flyter, och som ibland 

 är genomdragen af kristaller af vidbränd vins}?^- 

 ra, oftast icke. Denna olikhet beroi' på tempe- 

 raturskillnader under distillation. Ju långsam- 

 mare den går, ju mera af denna syra fås. 



