»49 



lilet af det spiriLtiösa iimnet, fiirgade af en gan- 

 ska ringa qvanlilet af syrans dekomposilionspro- 

 dukler, som alltid bilda sig dA den något koncen- 

 trerade syran, äfven lindrigt, nppvärmes. Man 

 kunde förmoda, att äfven myrsyra finnes deri; 

 men om detta verkligen är händelsen, sa är qvan- 

 titeten sä ringa, att ingen mäiklig leduktion upp- 

 kommer, dä syran blandas med en lösning af 

 platinachlorid och uppkokas. — Af det anförda 

 kan i förhand inses, att den vidbrända drufsyran 

 icke eller läter erhålla sig ren genom distillatioii 

 af dess salter med svafvels^^ia. 



För att lära känna den i någorlunda kon- 

 centreradt tillstånd, har jag begagnat tvenne ut- 

 vägar. Den enklaste liar varit, alt i lufttomt rum 

 öfver koncentrerad svafvelsyra afdunsta den om- 

 distillerade syran till stadga af en syrup, som ic- 

 ke mera flyter och som kan dragas i trådar, hvar- 

 efter den icke vidare låter koncentrera sig. Svaf- 

 velsyran absorberar ättiksyra och vatten, och lem- 

 nar den vidbrända drufsyran, som i denna tem- 

 peratur icke förflygligas. Äfven i öppen luft kan 

 denna koncentrering verkställas, dock ej till sam- 

 ma grad, och pä intetdera sättet bortskaffas ät- 

 tiksyran fullkomligt. 



Den andra utvägen till syrans rening är, att 

 mätta den med nyss fälld och tvättad kolsyrad 

 blyoxid, h varvid det vidbrända drufsyrade sal- 

 tet utfaller i form af ett kornigt pulver, som kaii 

 tvättas, och sönderdelas med svafvelbunden vät- 

 gas, efter utröiande med sä litet vatten som möj- 

 ligt. Till och med moderhiten, som aldrig i köld 

 läter fullt mätta sig, kan, efter frivillig afdunst- 

 ning, hvarvid ättiksyran bortgår och den vidbrän- 

 da drufsyran lemnar en gummilik, S])rucken äler- 

 stod, lika behandlas, om den ej under afdunst- 



