i54 



efter diufsjrans torra distillation. Slörre delen af 

 denna syras saller med metalloxider och egentli- 

 ga jordarter äro lösliga både i kaustikt och kol- 

 syradt alkali. 



De vidbrända drufsj^rade salterna äro i all- 

 mänhet föga lösliga i alkohol och ju mindre ju 

 mera den är koncentrerad ; men flera af dem äro 

 dock till en ringa grad lösliga äfven i vattenfri 

 alkohol. Deremot äro de olösliga i ether. Ett af 

 deras kännemäjken i upplöst form är, att blifva 

 djupt röda af ett tilldrupet jernoxidulsalt eller af 

 en inkastad kristallbit af svafvelsyrad jernoxidul. 

 Med inlaggd svafvelsyrad kopparoxid uppkonvnier, 

 om lösningen ej är aiyckeL utspädd, en nära hvit 

 fällning, som dock först efter någon stund vi- 

 sar sig. 



Den vidbiända drufsyran är en starkare sy- 

 ra än ättiksyran, som den under afdunstning ut- 

 jagar, och ur hvars lösliga salter den utfäller de 

 baser, hvarmed den ger svårlösta föreningar. 



Den ger sura salter med de flesta baser. Des- 

 se äro då i torr form ett genomskinligt gummi- 

 likt färglöst ämne, som rodnar lakmuspapper, men 

 icke smakar särdeles suit. Många deribland, i 

 synnerhet af salter, som i neutralt tillstånd äro 

 olösliga, sönderdelas af vatten, andra icke af vat- 

 ten, men af alkohol, och ännu andra, t, ex. de af 

 alkali, icke ens af alkohol, som blott upptager den 

 okombinerade syran. 



Kalisaltet är deliquescent. Afdunstadt öfver 

 svafvelsyra fyller det sig med fina kristallfjälU 

 som åter försvinna i luften. Upphettas den nå- 

 got utspädda lösningen till lindrig kokning och 

 afdunstas åter öfver svafvelsyra, så intorkar den 

 till ett färglöst, klart, sprucket, gummilikt ämne, 

 som åter fuktas i luften. 



