saltet. En gAng afsall, är saltet ganska Iröglöst i 

 vatten och ki istallfjiinen gilva vätskan vid om- 

 löring ett glimrande iilseende. Saltet löses lätta- 

 re i varmt vatten och öfvergär under afdunst- 

 ning i värme till den gummilika modifikationen. 

 Det blir lätt brunt, men största delen afdet fär- 

 gande blir olöst, vid saltets återupptagande i vat- 

 ten. Det gummilika saltet är lättlöst i vatten. 



3 ernoxidulsaltet fäs i dess krislalliniska mo- 

 difikation, du i en kall, nära mättad upplösning 

 af natronsallet insattes en kristall af svafvelsyrad 

 jernoxidul och vätskans yta betäckes med olja, 

 att hindra bildning af basiskt oxidsalt. Vätskan 

 får genast en mörkröd f^irg, och efter 24 timmar 

 är den fylld med kristalliniska korn af en ljusa- 

 re röd färg än vätskans. Dessa kristallkorn kun- 

 na med kallt vatten, hvaraf de trögt upplösas, 

 befrias frän den röda moderluten, som innehåller 

 en portion af oxidulsaltet upptagen, möjligen i 

 form af dubbelsalt. Det tvättade saltet, utpräs- 

 sadt frän vatten och torkadt öfver svafvelsyra, 

 har en vacker köttiöd fäig, nästan såsom ett ko- 

 boltsalt, och förändras i torr foim icke af luften. 

 Det upplöses ganska litet af vatten, lösningen 

 drager i gult, smakar likt jernoxidulsalter och 

 fälles grå eller gräblä af ammoniak. 



Iden gummilika modifikationen fås detta salt, 

 då jern med tillhjelp af värme upplöses i den 

 något utspädda syran, under en betäckning af ol- 

 ja. Lösningen går långsamt och vätskan blir så 

 mörkröd, alt den är alldeles ogenomskinlig. När 

 all vätgasutveckling upphört, har man en tjock 

 vätska af en sötaktigt sammandragande smak. I 

 värme intorkar den till en mjuk massa, som hård- 

 nar i köld. Dess färg är då nästan svait. Den 

 löses åter både i alkohol och i vatten med mörk- 



