102 



sa, som äter liitt löses i välten. Om zink upp- 

 löses i kall syra, så får man en tjock massa, blan- 

 dad af gummilikt upplöst och fäldt kristalliniskt 

 salt; men om denna afdunstas i vattenbad tilJ 

 torihet, så öfveigår alltsamman till den gummili- 

 ka modifikationen. 



Bly oxidsaltet. Då till vidbränd drufsyra 

 sättes kolsyrad blyoxid, helst ännu våt, så upp- 

 löses den genast; men efter en stund, då massan 

 begynner mättas, utfaller den i form af ett tungt 

 kornigt pulver. För att sönderdela all tillsalt 

 kolsyrad blyoxid, lemnar man den under tidtals 

 skeende omröring i i[\ timmar, blandad med den 

 icke mättade moderluten, som under tiden afsät- 

 ter betydligt mera af det korniga saltet. Man 

 får det neutrala sallet äfven då S3nan ingjutes i 

 en koncentrerad upplösning af ättiksyrad biyoxid, 

 hvarvid ingen fälhiing genast sker, men efter nå- 

 gra timmars förlopp tjocknar massan till en gröt 

 af det neutrala saltet, som afsatt sig i form af elt 

 kornigt pulver. Huru långsamt saltets afsättande 

 än går, blir det likväl icke på något sätt kristal- 

 liserade Det kan tvättas från vidhängande mo- 

 derlut, och måste torkas ulan all tillhjelp af vär- 

 me, hvarvid det bildar ett fint mjöl, som icke 

 sammanhäftar. Detta salt löses något under tvätt- 

 ning. Den genomgående lösningen afsätler efter 

 någon stund, äfven i värme, en del af det upp- 

 lösta i form af en hvit skorpa, som fastnar så 

 hårdt pA glaset, att den endast genom upplösning 

 kan borttagas. Under vätskans frivilliga afdunst- 

 ning afskiljer sig saltet på ylan i form af en hin- 

 na, som efter hand spricker och förvandlas slut- 

 ligen lill en samling af uppåt böjda fjäll, utan 

 att någonting kristalliniskt derjemte bildas. Sker 

 afdunslningen i värme vid t. ex. +5o° å 60°, så 



