i66 



mets medveikan, om salpetersyrad qvicksilfver- 

 oxidul blandas lill en lösning af" någoL salt i dess 

 eummilika modifikation. 



Qvicksilfveroxidsaltet fäs bäst, då qvicksilf- 

 veroxid, i fint pnlver, blandas till åen något ut- 

 spädda syran, sä länge något upplöses. Är syran 

 mycket koncentrerad, så afsättes en portion salt 

 långt innan syran hunnit mättas. Sedan syran 

 stått ett par timmar efter mättningen i beröring 

 med oxiden i ölverskotf, silas vätskan. Den är 

 färglös och smakar likt qvicksilfverchlorid. Un- 

 der frivillig afdunstning afsätler den en hvit skor- 

 pa af neutralt salt, och den ofvanstående moder- 

 luten intorkar sedan till en glaslik, i gult något 

 dragande massa, som är ett surt salt, hvilket af 

 vatten sönderdelas, med upplösning af ett ännu 

 surare och afskiljande af ett basiskt. Äfven det 

 neutrala sönderdelas af vatten. Om i en mättad 

 upplösning af qvicksilfverchlorid upplöses en mot- 

 svarande atom vigt natronsalt, så uppkommer in- 

 gen fällning, men om blandningen lemnas åt fri- 

 villig afdunstning, så afsätter sig qvicksiliveroxid- 

 saltet i en hvit skorpa på glaset. Lösningen af 

 vidbränd drufsyrad qvicksilfveroxid i vatten fäl- 

 les af kolsyradt alkali, men fällningen upplöses 

 åter, då mera tillsättes. Dervid föregår en sön- 

 derdelning, ett grått oxidulsalt afsättes, och lös- 

 ningen, öfveileranad åt frivillig afdunstning, af- 

 sätter sedan mer och mer af en bvit oxidulföre- 

 ning. Af kaustik ammoniak fälles qvicksilfver- 

 oxidsaltet utan att af öfverskott på alkalit upp- 

 lösas. Det basiska qvicksilfveroxidsalt^ som vat- 

 ten afskiljer vid det torra saltets upplösning, är 

 snöhvitt, utsväldt och olösligt i kokande vatterr. 



Silfversaltet fas bäst då den rena, utspädda 

 syran kallt mättas med ännu våt, nyss tvättad 



