aio 



Då man ansett, och det med rätta, den rosen- 

 röda färgen hos det ättiksyrade saltet säsoni för- 

 orsakad af mangan eller cerium, och dessa ämnen 

 hos den använda ylterjorden tyckas vara aflägs- 

 nade, då den gaf ett färglöst, ältiksyradt salt: 

 så borde man vänta, att, ifall ytterjordens färg 

 verkligen är hvit, den jemväl vid föjsöket bordt 

 framträda. Emedan nu detta icke inträffade, 

 vågar jag antaga, att den rena ytterjorden har en 

 svagt gulaktig färg. Det bör dock nämnas, att 

 den genom h3'dralets glödgning beredda ytterjor- 

 den alltid är mycket mera fäigad, än den som 

 erhålles genom det oxalsyrade saltets glödgning. 

 Svårast har jag funnit att från ytterjorden så full- 

 komligt aflägsna jernet, att ej ett spår deraf gif- 

 vit sig tillkänna med svafvelcyankalium. Det för- 

 Ijenar äfven anmärkas, att ytterjordens färglösa 

 fällningar hafva en synnerlig frändskap till damm 

 o. d. i luften uppslammade ämnen, och deraf oie- 

 nas och färgas, så att det är ganska svårt, att bi- 

 behålla t. ex. hj^dratet rent hvitt på fdlrum, ehu- 

 ru tratten är väl öfvertäckt. 



Hvad de kristalliserade sakernas färg angår, 

 anser man den rosenröda, som de hillills kända 

 äga, vara orsakad af främmande inblandningar, 

 mangan och cerium. Af dessa salter är det. i 

 synneihet det svafvelsyiade och det ättiksyrade, 

 som hittills varit anmärkta, och båda hafva haft 

 den rosenröda färgen. Jag har funnit det salpe- 

 tersyrade och undersvafvelsyrade saltet, äfvensom 

 chlorj^ttrium, iodyttrium m. fl. salter, vara färg- 

 lösa, och alt det ättiksyrade saltet genom ytter- 

 jordens rening och förnyade omkrislalliseringar 

 äfven kan erhållas färglöst. Endast det svafvel- 

 syrade saltet har envist behållit sin dragning åt 

 rosenrödt, ehuru i så ringa mån, att den raåhän- 



