skjuter det neutrala saltet och i moderluten är 

 bufvudsakligen endast fri syra. En lösning af 

 äppelsyradt natron upptager ganska mycket af sal- 

 tet och kristalliserar ej vid afdunstning. 



Bernstenssyrad ytterjord. När koncentre- 

 rade lösningar af salpetersyrad ytterjord och bern- 

 stenssyiadt natron blandas, uppkommer genast 

 ingen fällning, men efter ett par minuter grum- 

 las vätskan och ett fint krislalliniskt pulver af- 

 sälles; voro lösningarna mera utspädda, afsälter 

 sig den bernslenssyrade 3'tterjorden först efter nå- 

 gon längre tid och i större krislallkorn. Saltet 

 innehåller 2 atomer vatten, af hvilka den ena gär 

 bort vid +100'*; sönderdelas trögt i bränning. 

 En gång fäldt löses det trögt i kallt vatten, men 

 något lättare i varmt. In statu nascente hålles 

 det lältlöst, om vätskan är utspädd och varm; 

 och denna löslighet beror ganska mycket af det 

 salt, som vid dubbel decomposition finnes bildadt 

 i vätskan. När man vill skilja jernoxid och yt- 

 terjord fl ån b varandra genom bernstenssyradt salt, 

 är det derföre bäst, att fälla jernoxiden ur utspädd 

 lösning i värme, och sedan den är fälld ej dröja 

 länge med fällningens frånskiljande. 



Benzoésyrad ytterjord. Blandas koncentre- 

 rade lösningar af ett ytterjordssalt och ett ben- 

 zoesyradt salt med hvarandra, uppkommer genast 

 ingen fällning; men om blandningen lemnas på 

 ett varmt ställe någon tid, afsätter sig saltet så- 

 som ett hvitt pulver. För att afven erhålla det 

 salt, som ännu finnes löst i moderluten, är det 

 bäst, att afdunsta nästan till torrhet vid lindrig 

 värme, och sedan med små qvantiteter vatten 

 aftvätla från den benzoésyrade ytterjorden det 

 genom dubbel decoraposition bildade saltet. Äro 

 lösningarna som blandas mera utspädda, erhållcs 



