267 



för är ock affluxen alldeles öfvervägande i geni- 

 merna. Detta om den allmännare rörelsen, ström- 

 ningen. 



Det andra slagets rörelse, som åter tillkom- 

 mer de särskilta kornen, består deri, att • — ström- 

 ningen må fortgå, eller vara stilla — hvarje li- 

 tet korn oaflåtligt svänges och kastas omkring, 

 framåt eller bakåt, stöter mot en granne och bort- 

 föres ett stycke, eller ock rycker denne ur dess 

 bana, och sålunda på otaliga omvägar fortskaffas. 

 Dervid förena sig stundom två eller flera till en 

 liten oregelbunden kropp, som på samma vis, un- 

 der oafbruten rotation kring sig sjelf, kastas af 

 och an. Blifver nu, någon gång, den allmänna 

 strömningen mycket stark, sä upphör väl denna 

 rörelse hos några korn, som, då föras rakt fram; 

 men aftager den allmänna farten , och, som det 

 syntes mig, när ett eller annat korn kommer nä- 

 ra tarmrörets vägg, börjar den genast ånyo. Emed- 

 lertid finnas punkter, der detta upphörande al- 

 drig inträffar, nemligen de delar, som ännu ut- 

 bildas, och der sekretionen af skalet försiggår,, 

 samt i honcellernas rör. Der äro kornen ojem- 

 förligt talrikare än på något annat ställe, och bil- 

 da ett under mikroskopet helt mörkt h vimmel,. 

 så tätt, att det är alldeles omöjligt med ögat 

 följa ett enskilt korns rörelser. Från sådana stäl- 

 len tyckes intet korn återvända — alla synas 

 blifva absorberade. Denna, att jag så må säga,, 

 individuella rörelse, som till en viss grad är obe- 

 roende af den allmänna strömningen, måste ock- 

 så hafva en annan orsak, och tillvägabringas af 

 en kraft, så fördelad utåt ytan af tarmens inre 

 vägg, att den kan verka på hvarje litet korn an- 

 norlunda än på dess granne — ty sådant visar 

 sig fenomenet. Det finnes ingen kraft af denna 



