274 



Nu danas öfver den mörka midtelfläcken en li- 

 ten Iialfsferisk upphöjning [fig' 16), och pä sam- 

 ma gång visar det sig, att den inre håligheteri, 

 icke mer cirkelrund, har delat sig i fyra, fem 

 oregelbundna vikar, och den yttre cellulosa hin- 

 nan, med JDibehållande af det helas runda omkrets, 

 i lika många lober, skilda endast genom smala 

 concentriska inskärningar. Dessa lober äro an- 

 tydningar till phytozoens blifvande horizontala 

 delar — stolonerna. Redan har det helas bekläd- 

 nad blifvit hornartad, men man öfvertygar sig ej 

 lätt derom förr än , under stammens vidare ut- 

 veckling, håligheten så förminskas, att dess ytter- 

 sta hinna drager sig tillbaka i fyra flikar {fig- 

 iy). Den fästes då genom strödda band vid det 

 hornartade hyalina skalet, som med sina djupa 

 inkärningar bibehåller den ursprungliga omkret- 

 sen. Stammen, som nu småningom uppskjuter 

 lodrätt, får slutligen i spetsen en hancell, och 

 företer under sin utbildning samma fenomener af 

 kornens rörelse i tarmröret o. s. v., som gemmer- 

 na hos den redan utvecklade phytozoen. Sedan 

 sålunda det primära djuret, som alltid är hanne, 

 blifvit fullkomligt utbildadt, har ock dess yttre 

 membran blifvit betydligt tunnare, än den var 

 hos un£:en. Man skall derföre måhända kuniia 

 antaga att densamma, under det utvecklingen fort- 

 gick inom hornhyllet utan tillkomst af näring 

 utifrån, innehållit de absorberade ämnena. 



Campanularia (och vi kunna af hvad vi ve- 

 ta tillägga : alla Sertulariner) börjar således sitt 

 lif som ett fritt omkringsimmande djur, helt olikt 

 dess framtida form. Detta fäster sig, omgifver 

 sig med ett orörligt hornartadt hylle. Sedan det- 

 ta är bildadt — ja för hvarje punkt deraf som är 

 färdig, draga sig de danande, mjuka delarne till- 



