284 



en del äter upplöses, h vilket deremot lätt kan 

 undvikas, om tillräckligt vatten tages och dess 

 temperatur ej får öfverstiga 90°. 



Cathecusyran är en ytterst svag syra och är 

 det ej till starkare grad än sockret. Den utdrif- 

 ver icke kolsyran utur kolsyrade kalkjorden, äf- 

 ven då de kokas tillsammans. Upplöses cathecu- 

 syra i kolsyradt kali, så bortgår icke heller nå- 

 gon kolsjTa, äfven om man användt så stor qvan- 

 titet af syran, så att den efter afsvalning derutur 

 utkristalliserar till en del ••). Insattes torkad ca- 

 thecusyra uti en klocka, fylld med ammoniakgas, 

 så absorberas gasen, och syran ingår med alkalit 

 en förening, som dock är af så ringa bestånd, att 

 hela alkalihalten bortgår, om man sätter förenin- 

 gen i ett lufttomt rum, eller om den uppvärmes. 

 Sedan syran sålunda varit behandlad med ammo- 

 niakgas, och ammoniaken i lufttomt rum åter blif- 

 vit utdrifven, löses den i kallt vatten; men inom 

 några ögonblick öfvergår den till sitt förra till- 

 stånd och utfaller i form af ett hvitt pulver. Får 

 luften tillträde till syrans föreningar med alkali- 

 erna, så begynner den genast att, under absorbe- 

 ring af syre, förändra sig, blifver först röd och 

 öfvergår slutligen till svart. I det följande skall 

 jag särskilt omnämna dessa nybildade ämnen. 

 Cathecusyran gifver icke någon fällning med lim- 

 solution. Ättiksyrad kalk fällcs med hvit färg ; 

 fällningen löses ej af vatten, icke en gång i vär- 

 me, och den börjar snart, likasom alla cathecu- 

 syrans föreningar, att färga sig vid luftens till- 



*) Delta försök bör ske utan att luften får tillträde, och 

 helst uti en atmosfer af vätgas; emedan i annat fall 

 syran omsattes och förvandlar sig Ull en annan syra, 



hvarom mera längre fram. 



