52 
som man allmånnast ville tillskrifva någon 
vanvårdnad under tegelbränningen ; aldraminst 
förmodades att den till teglets slagning ans 
vånde lerartens beståndsdelar kunde deruti åf- 
ven åga någon betydlig del; skåligast miss- 
tånktes den ifrån brånslet hårsäktore svafvel 
syrlighet, hvilken man likvål föreståldte sig 
icke kunna i hög temperatur qvarblifva i teg- 
let, utan böra af stark hetta förflygtiga med 
röken och således icke håfta betydligt vid teg- 
let, ån mindre ingå i intime förening med 
detsamma. Följakteligen styrktes man mera 
håraf i den förhoppning, att tillstållningen i 
stort skulle båttre lyckas. Men i den påföl- 
jande verkstålligheten blef med ledsnad syn- 
bart buru mycket denna tanka var förfelad. 
Betråffande den första i Profugnen år 19803 | 
förråttade tegelbrånningen, inhåmtades emed- 
lertid ett behandlingssått, som förut icke blif- 
vit nåmndt. Efter fullåndad brånning, och 
straxt efter då schifferelden blifvit utslåckt, 
hade Tegelbrånnaren, som Öfver natten vak- 
tande skjulet öfver ugnen ifrån vådlig antånd- 
ning af den starka hettan som utbröt ifrån 
ugnsmuren, och redan synbarligt angrep tråd- 
spånningen hvarmed ugnen var omgifven, 
förskaffat sig brånsle af gammalt gårdsel, det 
han dels för tidsfördrif skull, dels ock för att 
begagna sig af eldskenet, instuckit genom åp- 
ningen till eldgångshvalfvet der bränslet brun= 
nit med frisk låga, den han på lika sått un- 
derhållit omkring 3 å 4 timmar, förestållande 
sig denna lufteldning göra hvarken från eller 
till hbufvudsaken, om icke det att befordra 
bhettans hastigare uppstigande ifrån nedra till 
öfra delen af ugnen, och blott klarbrånna 
