62 
större delen af det utvecklade vårmet, och ojemnt 
fördelar detsamma inuti ugnen, ånskönt man söker 
Jeda det omkring uti insåttningsrummet, förmedelst 
draghålens på betåckningen skiftevis öpnande och 
tillslutande. Lämnas åter för litet drag igenom 
luckan, då brånslet ligger omedelbart på askan, 
så har eldén ån mindre tjenlig stållning för att 
brinna vål; den mäste då brinna ganska svagt, 
nåstan Börtkola och tillika gifva mycken mera rök, 
som stundom långe nog åfven slår tillbaka. Till 
förekommande deraf måste luftdraget i den hån. 
delsen hållas så starkt, att det såsom förut år 
nåmdt, bortför och likasom bortsopar hettan mera 
ät ena ån andra sidan i ugnen. FEldstad för ved 
inråttad på sått som den hår föreslås, fordrar icke 
eller en roste med askrum under som upptager 
hela eldhvalfsgångens långd; dertill blir nog att 
anvånda af fråmsta delen vid pass än eller högst 
Z:ten af hela långden ; denna del må ock inråttas 
oftantl åt sidorna något bredare, ån rosten ner 
dantill öfver askrummet, hvilket kan likafullt blif- 
va tillräckligt rymligt; för att göra askrummet stör: 
fe, om så behagas, kan det samma nedifrån och 
uppåt sammandragas i hvar: skifte tilldess öfra 
delen deraf erhåller lagom vidd för rostjernet till 
ått hvila på. 
Ugnsmurarne föreslogos mycket tjocka mura- 
de af tegel, ehuruvål sådana ej ansågos bortröfva 
mindre af vårmet, ån svaga och tunna murar, ån- 
skönt de åfven vore byggde af tegel, hvilket råk- 
nas vara ibland de minst vårme-afledande åmnen, 
men murens svårare tjocklek bidrager till att så-. 
krare erhålla nödig tåthet, hvaraf nyttan blifver 
mest mårkbar der stark eldning skall någon lång 
tid underhållas. Det utvecklade vårmet, som stråf- 
var åt alla sidor till att återkomma i naturlig jemn: 
