172 
Vore man såker att den sålunda på en ort 
funna Chronometerns gång i långre tid bibehålles 
oföråndrad , så vore ej något tvifvelsmål öfrigt om 
råtta tidsskillnaden emellan observations -orterne. 
Men då man af anteckniogarne finner, att den va- 
rit variabel, så lårer man ej följa sanningen når- 
mast, då man anser föråndringen hafva skedt ögon- 
blickligen de dagar man blef dem varse, hvarföre 
icke heller den method, att anse gången mellan 
hvarje sådan observation för Jemn och lika med 
antingen den föregående eller efterföljande accele- 
rationen, synes vara den mest tillfredsstållande. 
Undantag gifvas visserligen för sårskildt verkande 
orsakers skull; i det hela bör man vål dock råk- 
na på naturens verkningar efter continuitets lagar- 
ne, och derföre ej utan tydliga anledningar antaga 
några liksom af en nyck föranlåtna språng. 
Men hurudan år då den correction, som bör 
bibringas, för att i afseende hårpå komma till ett 
mer tillfredsstållande resultat? Problemet, som i 
detta fall erbjuder sig till upplösning, år detta: 
En Observator, som reser från orten A, iakt- 
tager der då sin Chronometers middagsmoment, 
erfar det efter gifna dagars förlopp på andra orter. 
B, C, o. S. V., samt antingen dröjer öfver dygnet 
på några stållen, eller återkommer till dem för att 
beståmma Chronometerns dagliga acceleration. Han 
vill veta hvad tiden år uti A i samma Ögonblick, 
som den uti B, C, o. sS. V. beståmmes? 
Låt antalet af de förledna dagarne betecknas 
med D, Chronometerns middagsmoment på orten 
A den dagen, hvarifrån de följande råknas, med 
M, Chronometerns tid efter D dagars förlopp på 
orten 4 med S, och constanta coefficienter, hvil- 
ka efter observationerne skola beståmmas, med a, 
mu 
